Som man ser, har under senare tiders flitiga rådslag i 
fornforskningsfrågor, universitetets etnografiska museum nog 
varit i stöten, men myntkabinettet knappast ihågkommits. 
Kanske är hufvudskälet härtill endast det, att den senare 
inrättningen sjelf förhöll sig passiv och, exempelvis, icke ens 
då 1875 års stat förbereddes, trädde fram med pretentioner 
på ökade pekuniära subsidier, tjenstebiträde, beqvämare lokal 
0. s. V. Säkert är emellertid, att från kabinettets sida den 
löftesrika rörligheten på angränsande gebit ingalunda med 
likgiltighet förbisågs, om ock vissa mer stadgade resultat an- 
sågos böra afvaktas. 
Statsanslagets förhöjande kunde icke gerna sättas under 
debatt, då ju erfarenheten utvisade, att genom införd strän- 
gare princip för skeende inköp (jfr sid. 81), och särskildt i 
följd af vidtagen finansiel reglering (jfr sid. 104), respektive 
fond årligen balanserade med öfverskott, och sålunda kunde 
möta äfven tillfälliga större utgifter. Hvad åter angår det 
gamla önskningsmålet om lämpligare lokal, så var nog antag- 
ligt, att det icke längre skulle stött på motsägelse, eller att 
åtminstone dess uppfyllelse kunnat förberedas, sedan konsi- 
storium mot utgången af sjuttiotalet beslöt den utvidgning 
af universitetets byggnader, h vilken ändtligen år 1884 gick i 
verkställighet. Men under tiden hade, såsom vi sett, den 
allmänna ställningen betydligt ändrat sig. Det skulle varit 
planlöst att blott ad interim nyordna och omflytta samlingar, 
för hvilka förestod att kanske om få år öfvergå i statens 
ego, samt hvilka dervid sjelfgifvet borde om igen, och åter i 
annan förvaringslokal, troligen ock i åtminstone delvis nya 
och förändrade vitriner uppläggas. Härtill kommer, att ut- 
bytet af redan häfdvunnet provisorium mot ett annat skulle 
minskat förefintliga katalogers användbarhet. 
Såsom skönjes, har kabinettet, ehuru lemnadt utanför 
