141 
minnes, att vid uppförande och inredning af vårt universi- 
tetshus myntkollektionens då ännu mycket måttliga kraf helt 
och hållet förglömdes samt efteråt måste fyllas så godt sig 
göra lät"^). Det för ändamålet upplåtna enda rummet af 
155 qvadratalns area blef hela ersättningen för den visserli- 
gen något luxuriöst tilltagna våning af 6 större och mindre 
lägenheter, hvaröfver kabinettet disponerade i Åbo. 
Dock, en icke altför aflägsen framtid skall, så får man 
lioppas, bringa bot och ändring härutinnau. Ty efter den 
utredning i det föregående lemnats, står det väl utom all 
fråga, att äfven vårt nuvarande kabinetts numismatiska kol- 
lektion måste inbegripas i de ^arkeologiska samlingar hvilka 
enligt nådiga kungörelsen af 19 juni 1884 § 6 äro afsedda 
att upptagas i det tillärnade nationalmuseet. 
Huru högpatriotiskt finsk-ugrisk man än må tänka sig 
<len blifvande asylen för våra fornminnen, så kan kabinettets 
kollektion, redan för myntfyndens skuld, icke gerna derifråii 
expatrieras. Det vore purt pruderi eller till och med oför- 
stånd att generas af de heterogena beståndsdelarne. Vunne 
likväl denna känsla öfverhand, kunde ju åt utbölingarna i 
museet inredas ett särskildt annex, ett sådant väl ock de 
utländska partien af de historiskt etnografiska föremålen för 
sin del erfordra. 
Men antaget för ett ögonblick det oantagliga, att en- 
dast i Finland jordfunna eller der präglade eller annars dess 
historia och forntid beträffande mynt och medaljer befunnes 
värdiga en plats bland våra nationalminnen, huru bör då 
förfaras med resten, med de antika, orientaliska, medeltida 
och modernt europeiska? Skola de, blott de, qvarstanna i 
högskolans värjo, sedan alt af omedelbarare fosterländsk be- 
tydelse frånskilts? 
’*) I, 101; jfr I, 63. 
