142 
En slik amputation läte nog utföra sig i första hugget^ 
men huru reglera den framtida tillväxten, att ingen skadlig 
konkurrens öller kollision uppkomme? Kanske ordna inkö- 
pen så, att museet blott tillfördes obemängdt patriotisk vara, 
inhemska myntfynd o. s. v., och kabinettet blott kosmopoli- 
tisk d:o. Detta vore onekligen för det senare, eftersom det 
komme att fortbestå, en stor uppoftring. Icke heller skulle 
museet rosa marknaden; ty som man känner äro mynten till 
sin gemensamma natur kosmopoliter, och bestå derför fynden 
ofta af till och med extremt utländska tingestar; hvad gjorde 
man med dylika, beröfvade, som de blefve, all systematisk 
sammanhörighet, all förmedlande och förmedlad omgifning? 
De sjönke, dessa sporader, ned till kuriosa, intet vidare. 
Värst komme man likväl deran med gåfvorna. Dessas^ 
fria gång kan lika litet som deras innehåll reglementeras. 
Universitetet hnge säkert på denna väg, framgent ej mindre 
än hittills sig erbjudna myntfynd ur finsk jord, och museet 
kanske ändå flere numismatiska främlingar. Vore man hu- 
gad ålägga de båda konkurrenterne sinsemellan omtuskning 
af föräringarna? Säkert icke! Den enda utvägen ur det 
brydsamma dilemmat är derför: större liberalism, mindre 
exklusiv patriotism. 
Må följaktligen den blifvande statsinrättningen låta upp 
för arfvegodset från kabinettet i oskingradt bestånd, samt 
universitetet, å sin sida, uppställa denna stipulation, med stöd 
af åberopade nådiga kungörelse, som oeftergifiig för öfver- 
låtelsen. Ansåges studierna fordra, att högskolan vore, lik- 
som redan flera andra af våra läroverk, i besittning af en^ 
om ock mindre, numismatisk modell-kollektion, kunde en 
sådan, utan men för det hela, utgallras bland de rikligt före- 
fintliga dupletterna. Vigtigare och vigtigast är, att hvad 
landet eger bäst och fullständigast i denna väg, d. v. s. vårt 
