165 
mot kräfta. Med detta namn betecknade man då för ti- 
den en mängd olikartade svulster, i allmänhet utmärkta 
för sin hårdhet och sitt långsamma förlopp, hvilka genom 
senare undersökningar skiljts från hvarandra, med afseende 
så väl å deras finare sammansättning, som deras större eller 
mindre betydelse för organismen. Emedan de äldre läka- 
rene af brist på kännedom om deras inre byggnad ganska 
ofta sammanförde så väl god- som elakartade svulster 
under det gemensamma namnet kräfta, kan man förklara, 
hvarför uppgifterna öfver de använda läkemedlens verk- 
ningar utföllo så olika. Med vexlande framgång använ- 
des än det ena, än det andra medlet. En hvar prisade 
det af honom begagnade, emedan det skapat hans 
rykte som specialist. Läkarenes ständiga jäktande efter 
nya läkemedel mot dittills som obotliga ansedda sjukdo- 
mar ökade tillika i otrolig grad mängden af de farma- 
ceu tiska drogerna och underhöll tron på att en och annan 
läkare haft lyckan upptäcka vissa af andra ännu icke 
kända, specifika medel, dem han för egen vinning höll 
hemliga. 
Man kan icke undra om Bjerchén under infiytelse 
af dessa tidens åsigter och med liflig erinran af den fram- 
gång David Schultz (sedermera von Schulzenheim) 
genom sina i England gjorda studier af koppympningen 
vunnit, liflig t anslogs af tanken att till fäderneslandet 
kunna medföra kännedomen om ett ofelbart medel mot den 
så fruktade kräftsjukdomen. Härom skrifyer Bjerchén 
till arkiater Abr. Bäck från London den 8 oktober 1758 
„Det märkvärdigaste jag nu kan nämna och som jag 
skulle önska at det vore i min magt at göra allmänt be- 
kant, är ett sätt att curera kräftan, hvarmed en min 
granne här i London vid namn Guy, chirurgus, gort gan- 
