167 
sig uti deras invärtes skötsel, utan om patientens tillstånd 
fordrar en Doctors bistånd, kallar han altid vid slutet af 
curen eller och förut, en medicus at förskrifva hvad han 
finner tienligt. Han tänker innan kort publicera några af 
de märkvärdigaste c asus med alla dess omständigheter 
och där nämna Personernas namn och boställe med deras 
tillåtelse. Han åtager sig ingen invärtes kräfta, likaledes 
har han äfven för så mycket större sin egen säkerhet och 
credit i början nekat at åtaga sig några få, som varit 
ganska långt gångne, hvilka han dock eij aldeles tvifiat 
om at kunna hielpa. Han vill eij sälga eller lämna me- 
dicamentet utur sine händer, utan då han behöfver bi- 
stånd, brukar han P lunkett till hielp och åtager sig eij 
gärna någon svår casus, utan att rådfråga honom. Han 
har några gånger nekat at åtaga sig en eller annan pa- 
tient, som han fruktar vara osäker, men på Plunkets 
försäkran och ärfarenhet sedermera antagit och lyckligt 
curerat. Han är mycket modest och tystlåten man, och 
har inga naturliga gofvor för en kvacksalfvare eller char- 
latan. De, som mäst sättia sig emot honom och äro hans 
ovänner, äro de fältskärer, som haft hans patienter förut 
under sine händer, utan at kunna hielpa dem. Jag har 
eij ännu goft honorn något tillbud för at lära hans me- 
thod, men tviflar intet at icke han ville lära mig det förrän 
jag lemnar England, om mina vilkor tillåta mig at för- 
nöija honom derföre. Jag har hört at han gifvit Plunkett 
1,000 pund sterlings derföre. 
Att Belladonna eij curerar kräftan invärtes tagen, är 
jag ganska viss om. Det är försökt på oändliga ställen 
här, både i enskilt och Hospitals practique. Vi hafva eij 
heller försummat Belladonna i London spital, hvartill jag 
hör. Men med utvertes saker, äro ännu inga försök gorde^'. 
Äfven med Nils Rosén von Ro s ens t ein meddelar 
sig Bjerchén härom i ett bref af den 29 November 
nämda år. 
„ Emellertid vill hvarken han eller P lunk et yttra sig 
