176 
tiden förgått. Fru Löwenhjelms sjukdom, som i vä- 
sendtlig män bidragit till det intresse man i Sverige hyst • 
för frågan, liksom till sakens slutliga afgörande, hade > 
med oemotståndlig makt gripit sitt ofter. Medan Guy *j 
fortfarande gjorde svårigheter och uppstälde vilkor, hvar- j 
öfver Bjerchén ansåg sig böra inhemta råd från hem- ] 
landet, erhöll denne från Sverige den ena uppmanin- j] 
gen efter den andra att bringa köpet till stånd. Den 27 \\ 
April 1759 skref Bjerchén till baron L ö w e n h j e 1 m : jj 
„Plunkett är äfven sonderad att gå till Sverget, men j 
har aldeles nekat. Han står just på resande fot till Ir- i 
land, hvarest han har sin famile och har dessutom aldrig 
åtagit sig att curera någon cancer occnltus, utan har al- | 
tid väntat till dess de öpnats af sig sielfva, om han då r, 
funnit dem ciirable. Detta är en tilläggning och förbätt- j 
ring af Gny. j 
Plunkett ville så mycket mindre åtaga sig denna cure, [ 
oacktat summans storlek, som utgången var då ganska j 
osäker. Om Hr Guy nu gifvit mig godt hopp om Hen- ^ 
nes Hådes cur, så hade jag säkert för tidens vinnande 
straxt vågat at sluta med honom, ehuru jag ej fått svar 
på mitt sista, och derpå skyndat mig hem, men nu har 
detta försatt mig i otroligt bekymmer och villrådighet, 
hvad jag skall göra. Gud gifve att jag snart hade svar 
på mitt sista, om då föreslagna vilkor accepteras. Jag 
ser nog med mycken oro at hvar enda dag och veckas ■ 
utdrägt är af största conseqvence för Eders Excellence; 
men huru olycklig vore icke jag, om jag komme hem 
med et så dyrbart medicament och eij vore i stånd at 
hielpa den, som först borde hielpas och för hvilkens skuld 
saken blifvit genomdrifven och så stor kostnad gord. 
Ehuru oskyldig jag vore deruti, så fasar jag ändå för 
sielfva åtankan deraf. Jag har budit till at förmå Hr 
Guy at nu straxt med posten sända sjelfva medicamen- 
tet til Stockholm med direction om dess applicerande och 
