179 
„Till slut vill jag alenast nämna i hvad casus Guy ej 
vill åtaga sig någon cur, isynnerhet nu, som han bör vara 
mäst mon om sin credit. Det är då Glandulae axillares 
äro svälde till någon märkelig storlek, ömhet ocdi aldra- 
minst, om de äro fixerade. Om cancer är occultus eller 
apertus, så åtager han sig ändå eij curen. Men tvärtom, 
låt cancer vara apertus eller occultus, ung eller gammal, 
stor eller liten m. m., om alenast axillares eij äro inficie- 
rade, så cureras de alla. Dock är han mycket emot så- 
dana stora bröst, som väga många pund och äro så fulla 
med vätskor, emedan affluxus humorum där är för stark. 
Då nödgas han bruka fontaneller, laxantia etc. Små bröst 
äro de tienligaste. Cancer måste ej vara fastvuxen vid 
refbenen eller immobilis, ty då äro benen och intercosta- 
les inficierade. Om axillares ej äro mycket svälda, så 
åtager han sig dem. Cancer kan altid och i alla dessa 
casus exstirperas med detta medicamentet, men om Glan- 
dulae äro mycket ömme och store, så fruktar han at de 
bryta ut, då bröstet är läkt. Plunkett har aldrig brytt 
. sig om något endast att curera sjelfva cancer, men Guy 
brukar gerna fontaneller efter bröstet är läkt. Alla kräf- 
tor på läpparne cureras utan exeption, största delen i an 
sigtet, exept. då stora arterier äro angripne. Häraf beha- 
gar Hr Archiatern dömma, huruvida detta är specificum 
eller ej“. 
Under denna ovisshet sökte Bjerchén sjelf utreda 
medlets natur och trodde sig hafva funnit att det var en 
ört, torkad och sönder stött till pulver. På grund af lukt 
och smak, men hufvudsakligen i följd af mikroskopisk un- 
dersökning, ansåg han sig igenkänna den växt, som san- 
nolikt utgjorde det Guy’ska medlet. 
„Gud gifve att någon i Sverget kunde utforska medica- 
mentet. Herr Archiatern nämde ej hvad medicament det 
är, som synes reussera i lazarettet. Guy har sagt mig 
att hans medicament är ett vegetabile simplex, som 
12 
