187 
gium, „att han med professor Schulzenheim communi- 
cerat sin kunskap om kraftmedlet samt ville föröfrigt in- 
lemna en förseglad skriftlig berättelse om denna veten- 
skapen“. Guy synes emellertid hafva dött kort derpå, 
emedan Bjerchén enligt kollegii medici protokoll den 13 
september 1771 fann nödigt att till d:r Henrik Gahn, 
som den tiden vistades i London, öfversända en afskrift af 
sin öfverenskommelse med Guy, för att bevaka sina rätts- 
anspråk hos arfvingarne. Sannolikt förekommer väl äfven 
senare något om Guy’ska medlet i kollegii medici protokol- 
ler, men förf. har icke genomgått dem. Sjelf dog Bjerchén, 
som 1771 blifvit assessor i kollegium medicum och adlad 
1773, redan den 29 maj följande år. Hans son var den från 
1808—1809 års finska krig bekante Pehr af Bjerkén. 
Hvad var då det Guy’ska kräftmedlet, torde mån- 
gen fråga? Hvar sammansättningen af detsamma blifvit 
offentligen upptäckt, kan förf icke för det närvarande an- 
gifva. Men det s. k. P1 un ket s pulver, som till verkan och 
användningssätt fullkomligt öfverensstämde med Guy’s 
kräftmedel, bestod af Banunculus (flammula?), fenkål, 
svafvel och hvit arsenik, som med äggula gjordes till en 
deg och lades på kräftknölen, ehuru det äfven kunde nyt- 
jas i torr form 0- Bet var af kirurgen Plunket, som 
Guy köpte sitt hemliga medel och, såsom af de ofvan 
meddelade brefven framgår, erhöll Plunket hälften af den 
summa Bjerchén erlade. Man måste derför draga den 
slutsats, att arsenik utgjorde hufvudbeståndsdelen i det 
Guy'ska kräftmedlet. Som bekant, har arsenik af de äl- 
dre läkarene länge begagnats i kräftartade sjukdomar. 
0 Weckoskrift för läkare och naturforskare. V. Stockh. 1784, 
sid. 355. 
