134 



en Del X/jris-AvteY let og godt lade sig opbløde til anatomisk 

 Brug, hvilket i Regelen ikke var Tilfældet med Eriocaulaceerne. 

 Endog temmelig fine, histologiske Details kunne paa denne Maade 

 eftervises. Jeg har benyttet mig af den Pfitzerske Alkohol-Am- 

 raouiak-Methode ^) ; Organstjkkerne have ligget i Vædsken i c. 24 

 Timer og ere derpaa udskyllede i Vand, inden de bleve skaarne. 



Da det i alt ikke er saa særdeles mange Arter, jeg har 

 undersøgt, skal jeg begynde min Fremstilling med det specielle 

 Afsnit. 



1. Xji'is asperata Kth. 



Denne karakteristiske Xyridé, hvoraf jeg har haft opblødt 

 Materiale til Studium, er, som saa mange andre Arter, let kendelig 

 paa sine Blade. De ere kvarterlange, ridende, stærkt furede og 

 stride; paa begge Sider er Overhuden meget ujevn og nopret. 



Et Tværsnit af Bladpladen (Tab. II, Fig. I) viser os en iso- 

 lateral Bygning, som man kunde vente det af et Blad, hvis Ydre 

 er som hos Iris; indenfor en meget ejendommelig Epidermis findes 

 Karstrængene omgivne af det assimilatoriske Væv og Stereomet; 

 Vandvæv eller specifikt Luftvæv findes ikke. 



Overhuden bestaar, bortset fra Spalteaabningerne , af to for- 

 skellige Slags Celler, der dog begge, sete fra Fladen, ere af samme 

 Længde og samme, langstrakt-rektangulære Form. Udfor Kar- 

 strængene ere Epidermiscellerne nemlig i den Grad tykvæggede, 

 men ikke forvedede, at deres Lysning oftest er svunden ind til en 

 smal Spalte (Tab. III, Fig. VII); korte, lige, ugrenede Porer i de 

 radiale \ægge sætte Cellerne i indbyrdes Forbindelse og give Væg- 

 gene en ikke ringe Lighed med de tykke Cellulosevægge i adskillige 

 Frøs Endosperm. Disse fortykkede Overhudsceller ere meget höje og 

 temmelig smalle. Det er dem, som danne Ribberne udenpaa Blad- 

 siden. De lavere Celler, som bl. a. have Spalteaabningerne mellem 

 sig og beklæde Furerne mellem Ribberne, ere langt mere tyndvæg- 



*) Morphol. Studien über die Orchideenbliithe. Heidelb. 1886, p. 4. 



