16- 



lader til sig selv, fordi deres Beliggenhed er saaledes, at de vandre 

 ud i Kattegat. Forhaabeutlig maa Eaabjerg Mile ogsaa faa Lov 

 at staa ubeplantet, da den Skade, den kan anrette, ialtfald fore- 

 løbig, vist er for Intet at regne, og da den er et af de interes- 

 santeste og ejendoraraeligste Punkter i Danmark. 



De allerfleste Klitter af vort c. 10 DMil store Klitareal ere 

 nu ved Naturens og Menneskets forenede Bestræbelser dæmpede. 

 Klittens Udviklingshistorie har sin store botaniske Inter- 

 esse; den viser os et Exempel paa Vegetationsformationernes Kamp 

 med hverandre, den enes undergang, den andens Sejr. Den har 

 selvfølgelig været kjendt meget længe; Viborg skriver: „Et be- 

 tydeligt Antal af Vexter er af Skaberen bestemt til at voxe i et 

 sandigt Jordsmon. Nogle groe i den tørreste Flyvesand, naar den 

 endnu er aldeles levende. Andre derimod indfinde sig først i 

 samme, naar hine have nogenlunde dæmpet den, og disse over- 

 trække den i Tidens Løb med Grønsvær. De første fæste Flyve- 

 sanden, standse derved Sandflugten, og sætte dette Onde en Grændse. 

 De sidste give Flyvesanden endnu højere Grad af Fasthed, og for- 

 andre den med Tiden til en brugbar Jord." I Korthed er denne 

 udviklingshistorie følgende. Agropyrian junceum og andre, alle- 

 rede nævnte, men navnlig dog Psamma arenaria og Elymiis are- 

 narius grundlægge Klitten; under dennes følgende Væxt er det 

 navnlig Psamma, der spiller en Eolle, men samtidig bereder denne 

 sig sin egen Undergang. Er Sandflugten først dæmpet, og er 

 Sandet kommet til Ro mellem Hjelmens tætte Tuer, formaa andre 

 Planter at fæste Bo; de brede sig, danne et tættere og tættere 

 Dække, og snart bliver det Hjelmen for trangt; den fordrer Frihed 

 og løs Bund for at trives, og naar den ikke længer finder dette, 

 gaaer den ud. Den Vegetation, som afløser Hjelmeformationen, 

 kan i mange Tilfælde passende kaldes Sandskjæg-F or mationen 

 (Wemgå'rtneria eller Corynephorus c«nesce?i5- Formationen; hos 

 Bang: „Graabunke-Formationen"). I andre Tilfælde og paa visse 

 Steder fortrænges Hjelmeformationen af Klittorn {Hippnphaë 

 rhamnoides), og endnu hyppigere er det den tyranniske Lyng 



