97 



Da de her skildrede Lavamarker alle ligge i Lavlandet tæt 

 ved Gaardene , mærkes flere Steder tydelig Følgerne af Menneskets 

 Indgriben i den naturlige Udviklingsgang; navnlig er det Krattet 

 og Lyngheden det gaar ud over. Birken hugges, og Lyngen rives 

 op, hvorved ofte selve Griramiadækket forstyrres og ødelægges, og 

 Klipperne blottes. I Lavamarkerne paa det yderste Snæfellsnes, 

 Vest for Jøkelen, ser man flere Steder Exempler paa en saadan 

 Ødelæggelse omkring Gaardene, men ingensteds saa tydelig som 

 ved Gaarden Øndveroarnes. 



Hvad forøvrigt Vegetationens Udvikling i Lavamarkerne angaar, 

 skal fremhæves, at Højden over Havet har den største Betydning. 

 I en Lavamark højt til Fjelds vil antagelig Slutnings -Vegetationen 

 blive Grimmiahede med spredte Fjeldmarksplanter, saa længe de 

 klimatiske Forhold ere de samme. I Lavlandet derimod vil den 

 før skildrede Udvikling finde Sted, men hvor hurtig den gaar for 

 sig, kommer an paa det omgivende Lands Beskaffenhed. Ere Om- 

 givelserne saadanne, at der ved Vinden føres Sand, Muld, udtørret 

 Ler o. 1. rigelig ind over Lavamarken, vil dens Overflade hurtig 

 udjevnes, og Jordbund dannes. Er endvidere det omgivende Land 

 planterigt, vil der være Mulighed for, at en Mængde Frø og Sporer 

 føres ind over Lavamarken, og da vil Vegetationen udvikles hurtig. 

 Naar Lavamarken grænser til Havet, som f. Ex. Büöahraun, føres 

 det opskyllede Sand ind over den og udfylder Kløfter og Sænkninger 

 nærmest Kysten, hvor der saa optræder sædvanlig Sandvegetation. 

 Her har Grimmiaheden været overflødig som Banebryder for de 

 højere Planter, idet Sandet har paataget sig dens Rolle. 



Vidensk. Meddel, fra den naturh. Foren. 1900. 



