94 



ere de yngre Blade ogsaa mere tæt trykte til Stænglen end de 

 ældre Blade og i sin Helhed ere Bladene her tættere trykte til 

 Stænglen end paa Læplanterne. Det gælder ogsaa de andre Lyco- 

 podiuin-kxiQT (dog især L. annotinuvi), at Læplanterne har mere 

 udstaaende Blade. Denne Forskel i Bladretningen hos Læplanter 

 og udsatte Planter maa staa i Forbindelse med Fordampningen. 

 I Læ, hvor Fordampningen er svagere, ere Bladene mere udstaaende, 

 paa udsatte Steder derimod, hvor Fordampningen er større, ere 

 Bladene mere tiltrykte. Jeg synes derfor, at der er Grund til at 

 antage, at de tiltrykte Blade nedstemme Fordampningen, hvilket 

 ogsaa, skøndt med Tvivl, er fremhævet af Warming (Grønlands 

 Vegetation S. 115). 



Ved denne Skildring af Vegetationen i Lavamarkerne er der, 

 som fremhævet, hovedsagelig taget Hensyn til Büöahraun, da jeg 

 har studeret det grundigst. Alle de omtalte Vegetationsformer vil 

 ikke træffes i hver af de andre Lavamarker. Den skildrede Urte- 

 vegetation og Græsmarken tilhører Banklavamarkerne (o: Büöahraun 

 og Neshraun) og findes ikke i Blokklavamarkerne (Eldborgarhraun, 

 Berserkjahraun). Krat findes kun i Büöahraun og Eldborgarhraun. 

 De andre Vegetationsformer vil findes i alle de nævnte Lavamarker 

 skøndt af varierende Sammensætning og Udseende. 



Artsrigdommen er betydelig, især i Büöahraun, der af de her 

 omtalte Lavamarker utvivlsomt har den frodigste Vegetation og for- 

 modentlig er den planterigeste Lavamark i Island. I det vestlige 

 Island er den almindelig kendt paa Grund af sin frodige Urte- 

 vegetation. I Büöahraun noterede jeg c. 150 Arter Karkryptogamer 

 og Fanerogamer, i Berserkjahraun derimod ikke mere end c. 50 

 Arter; denne Lavamark er ogsaa ubetinget den artsfattigste af de 

 nævnte Lavamarker. Af Lichener forekommer der ikke ret mange 

 Arter, jeg har saaledes i Lavamarkerne kun samlet c. 20 Arter; af 

 Mosser har jeg der samlet c. 50 Arter. 



