82 



hovedsagelig- af Banklava og navnlig af den her omtalte Varietet, 

 hvor den frodigste Plantevæxt findes. 



Hvad Lavamarkernes Bygning og Udbredelse paa Snæfellsnes 

 forøvrigt angaar, henviser jeg til Thoroddsens Arbejde (1. c). 



Hvad dor hidtil er kendt om Lavamarkernes Vegetation, er 

 meget lidt. I Grettissaga skal, ifølge Thoroddsen (1. c. S. 48), være 

 omtalt Krat i Eldborgarhraun i Aaret 1022. Eggert Olafsson ^) 

 omtaler baade Eldborgarhraun (ogsaa kaldet Borgarhraun) og Büöa- 

 hraun. Om Eldborgarhraun siges der (I.e. S. 363): „Vi reisde til 

 bemældte Sted" [o: Krateret Eldborg] „over ujævne og skarpe Klip- 

 per, bevoxne med Mos" [uden Tvivl Grimmia hypnoides] „og nogle 

 faa Urter. Klippernes Sprækker og Mellemrummene fandtes opfyldte 

 med Gruus, hvoraf dog er fremvoxen en liden Birkeskov, meest 

 Betula procumbens , som Bønderne i Nærværelsen bruge til Kuli". 

 Om Bdöahraun siger han (S. 271) efterat have omtalt de mange 

 Fordybninger: „Paa Bunden af de fleste voxe adskillige Urter, som, 

 endskjønt Solen aldrig skinner paa dem, drives dog ved Varmen, 

 imellem de sorte Klipper, til en usædvanlig Højde. Oveupaa Hraunet 

 selv voxe desuden adskillige Urter, og imellem Klipperne, Birk, 

 Krat og Lyng, samt Blaa- og Kræckebær, som Faarene søge Vinter 

 og Sommer". Paa S. 320 omtaler han igen Plantevæxten i Büöa- 

 hraun. Her omtaler han, at Buöahraun hører til Egnens „fornemste 

 Urtepladser", og at Planterne naa en „anseelig Væxt og Højde i 

 de ovenmældte smaa Grøfter og Dale, f. E. Angelica (Archangelica), 

 Ætehvonn; Herba Paris, her i Landet meget rar; Filipendula fUl- 

 maria), paa Islandsk Mjaöurt; og Filix maxima (FæminaJ. Mjööurten 

 var Aar 1757 d. 17. Aug. sammesteds 7 Fod høj, og dog ej kommen 

 i Blomster". Af denne korte Beskrivelse af Vegetationen i disse 

 to Lavamarker kan man nogenlunde tydelig se, at i Eldborgarhraun 

 have Grimmiaheden og Krat været fremtrædende, i BiiOahrauu der- 

 imod Krat, Lynghede og Urtevegetation. At Mos ikke omtales i 



M Eggert Olafsens og Bjarne Povelsens Rejse igjennem Island, beskreven 

 af Eggert Olafsen. Sorøe 1772. 



