70 



Loiseleuria og Cassiope tiltage opefter, idet de optræde i størst 

 Mængde lidt oveufor Hedens Højdegrænse. 



Som Regel er Heden blandet, og dens Hovedarter ere paa for- 

 skellig Maade blandede mellem hverandre, dog forekomme rene Em- 

 petreta og Yaccinieta paa større Partier. Denne Lynghede ligner 

 fuldstændig Øst-Islands Lynghede, naar dog undtages, at Callwia 

 spiller en betydelig Rolle der. Lyngheden kan inddeles i Lyngmo 

 og Lyngli. 



Lyngmoen forekommer paa Lavlandet og nærmest Bjergfoden. 

 Dens Vegetation ligner den almindelige Movegetatiou, dog med den 

 Forskel ; at Empetrum , Vacciniurn uliginosum , Arctostaphylus og 

 undertiden Betula nana ere dominerende, især paa Tuerne, og at des- 

 uden Dryas octopetala spiller en væsentlig Rolle mange Steder. 

 I Lavningerne mellem Tuerne er der ofte Graminé -Vegetation. 



Lynglien. Vegetationen dannes for det meste af Empetrum og 

 de to Faccmmm- Arter, der forekomme indblandede mellem hverandre 

 i forskelligt Mængdeforhold. Flere Steder træffer man en Vaccbdum- 

 Li, hvor snart V. uliginosum eller V. Myrtillus ere dominerende, 

 eller begge forekomme i lige Mængde. Juniperus, Cassiope og 

 Loiseleuria ere spredte i Lynglien. 



Næsten overalt i Lynglien træffer man Nardus, Anthoxanihum, 

 Aira flexuosa, Luzula multiflora, L. spicata, Juncus trifidus, Alche- 

 milla alpina, Dryas, Galium silvestre og Thymus. De nævnte 

 Gramineer forekomme ofte i stor Mængde og undertiden lige saa 

 rigelig som Lyngplanterne. Vegetationen er der ofte dannet af 

 flere Etager; den 1. er Empetrum, 2. Vaccinium og 3. Anthoxan- 

 ihum og Aira. Denne Vegetation minder saaledes om Nardus- 

 Anthoxanthum-Lien. Alchemilla og Dryas ere som i Øst -Island 

 rigeligst, hvor Lynglien grænser til Sten- eller Gruslien. 



Hyppigt forekommende ere: 



Agrostis canina. 

 Polygonum vivifarum. 

 Lycopodium alpinum. 

 L. annotinum. 



Carex rigida. 

 Silène acaulis. 

 Salix herbacea. 

 Lycopodium Selago. 



