43 



Silène acaulis. 

 Arabis petrœa. 

 Trisdum subspicatnm. 



Mindre hyppige: 



Thymus Serpyllum. 

 Galium silvestre. 

 Cerastitim alpimmi. 

 Aira alpina. 

 Poa (jlauca. 

 Agrostis albu. 



Festuca ovina. 

 S agin a nodosa. 



Junctis triglumis. 

 Luzula spicata. 

 Cerastium vulgatum. 

 Alsine verna. 

 Plantage maritima. 

 Luzula multiflora. 



Desuden en Del enkelte Gange noterede Arter, som jeg ikke 

 anfører. 



Lerfladerne. Hvor Grusfladerne grænse til en lavere liggende 

 Formation, en Myr eller en Mo for Exempel, findes der ofte et 

 Bælte, hvor Jordbunden bestaar af Ler. Da selve den grusede 

 Flade ofte skraaner jevnt ned til Lerfladen og gaar over i den, 

 findes der flere Steder Overgangs -Former mellem Grusvegetationen 

 og Lervegetationen. I Moen, især hvor den er stedt i Ødelæggelse, 

 findes ogsaa ofte mindre Lerflader. 



Karakterplanter for Lerfladerne ere: 



Sedum vUlosum. 

 Koenigia islandica. 



Juncus alpinus. 

 J. triglumis. 



De to førstnævnte spille Hovedrollen ()^ forekomme ofte i for- 

 bausende Mængde. 



Hyppigt forekommende ere: 



Agrostis alba. 

 Aira alpina. 

 Sagina nodosa. 

 TriglocJmi paluster. 



Epilobium palustre. 



Luzula spicata. 

 L. multiflora. 



I Øst-Island var denne Vegetation fuldstændig af samme Ud- 

 seende. Jeg har derfra skildret den i Øst-Isl. Veg. S. 86 — 87 

 under Lerflader 1. 



Naar disse Flader om Sommeren udtørres, deles de ofte ved 

 Spalter i smaa, mangekantede Partier, Ruder, idet Overfladen paa 

 Grund af Vandets Forsvinden trækkes saa meget sammen, at den 



