29 



Pyrola minor. 

 Saxi fragå nivalis. 

 S. hypnoides. 



C. Sjældnere : 



Taraxacum lævigatum. 

 Rumex Acetosa. 

 lihodiola rosea. 

 Carex lagopina. 



Galium silvestre. 

 Manunculus acer. 

 CystojHeris fragilis. 



Potentilla verna. 

 Luzula muUi flora. 

 Festuca ovin a . 



D. Kun enkelte Gange noterede ved Fjeldmarkens nedre Grænse 

 i 300—400 xAI. Højde: 



Silène maritima. 



Älchemilla vulgaris. 

 Sedum viUosum. 

 Vaccinium uUginosum 

 Phleum alpinum. 

 Agrostis sp. 

 Sedum acre. 

 Koenigia islandica. 

 Cardamine pratensis. 



Euphrasia latifoUa. 

 Salix lanata. 

 Saxifraga Hirculus. 

 Leontodon autumnalis. 

 Veronica saxatilis. 

 Viola palustris. 

 Vise aria alpina. 



Naar de sidst opregnede Planter lades ude af Betragtning som 

 egentlig ikke tilhørende Fjeldmarken, ere dennes Planter hoved- 

 sagelig kn^'ttede til Grimmia -Pletterne. Dog skal bemærkes, at 

 Ranunculus glacialis og Papaver radicatum forekom kun paa Grus- 

 bund. I'ortrinsvis paa Grus forekom endvidere: Cerastium alpinum, 

 Arabis petræa, Ar-meria og Oxy/ria. I Klipper træffer man af og 

 til adskillige af de anførte Planter. 



Fjeldmarkens Vegetation er højst uensartet, idet, som frem- 

 hævet, selve Jordbunden er meget forskellig. Hvad Vegetationens 

 Udseende angaar, har det en afgørende Betydning, foruden Højden 

 over Havet, om Stedet ligger mere eller mindre udsat, og hvorledes 

 dets Vandforsyning er. 



Den Eolle, Fanerogamerne spille i Vegetationens Sammensæt- 

 sætning, bliver mindre og mindre med Højden; ved Fjeldmarkens 

 nedre Grænse spille de derimod en betydelig Kolle; her træffer man 

 smaa pletvis udbredte Empetreta, Loiseleurieta, Cassiopeta, Saliceta 

 (herbacea) og Sihbaldieta i uregelmæssig og forvirrende Sammen- 

 blanding. Indblandede findes mange Urter, der ikke høre Fjeldmarken 



