27 



Hvor disse Kær grænse til on anden Vegetation, forekomme 

 flere Planter indblandede, mest Cyperaceer. 



Moskærene ere paa den eue Side knyttede til Fjeldmarken med 

 do spredte og smaa Mospuder, der optræde hist og her paa uøgeu, 

 fugtig Bund; paa den anden Side ere de ved forskellige Mellem- 

 former knvttede til Mvren, som allerede er omtalt. 



Fjeldmarken. 



Fjeldmarken, som den tages her, strækker sig over den øvre 

 Fjeldregion fra Lynghedens Højdegrænse, c. 300 — 400 M. o. H., til 

 Snegrænsen, med Undtagelse af de Strækninger, der indtages af 

 Fjeldkærene og Grimmiaheden. 



Dens Overflade er højst uensartet, snart udstrakte grusede eller 

 gruset-lerede Flader, snart mere eller mindre stejlt nedløbende 

 stenede Strækninger, nøgne Klipper og Urer. I mindre Lavninger 

 dækkes Undergrunden af Lerlag og i Sænkninger træffer man Søer 

 af meget varierende Størrelse. 



Fjeldmarkens Planter voxe spredt hist og her, enten enkeltvis 

 i betydelig Afstand fra hinanden eller de ere samlede i smaa 

 spredte Tuer. Ofte træffer man dem pletvis tæppedannende navnlig 

 Mosserne, Salix herhacea og Sibhaldia. De spredte Planter og de 

 spredte, bevoxede Pletter formaa dog ikke at give Landskabet nogen 

 Tone (cfr. Warming: Grønlands Vegetation S. 68 — 69). Det, som 

 karakteriserer Fjeldmarken, er hovedsagelig den stenede, grusede 

 eller lerede Bund. 



I Fjeldmarken spille Mosserne størst EoUe, navnlig Grimvtia 

 hypnoides; i dens nedre Del er denne Forløber for de højere Planter, 

 danner Jordbund for dem at voxe i; i dens øvre Del er den frem- 

 herskende, ofte med Busklichener rigelig indblandede. De højere 

 Planter ere hovedsagelig bundne til Grimmiapletterne. En Halvmos, 

 Anthelia nivalis, spiller næst efter Grimmia /u/pnoides en betydelig 

 Eolle; den danner meget hyppig et pletvis udbredt Anthelietum, 

 der efter hvad jeg har set, maa opfattes som karakteristisk for 



