36 



Det er af Vigtigbed, at de 8 Arter, som paa Snæfellsnes ere 

 karakteristiske for Fjeldmarken, og de 21 Arter, der ere opførte 

 under A (S. 28) som hyppig forekommende, alle genfindes i Fjeld- 

 marken i Øst-Island og Vatnsdalen. Af de Arter, der her ere op- 

 førte under B. C og D (S. 28 — 29), mangler en Del i Øst-Island 

 og Vatnsdalen, men der optræder igen nogle Arter, som mangle paa 

 Snæfellsnes. 



I Tilslutning til Fjeldmarken behandler jeg her: 



Stenlien og Grnslien. 



Lien ^) , den skraanende Flade mellem Lavlandet og den lod- 

 rette, af flere Basaltlag dannede Klippevæg, bar et meget forander- 

 ligt Udseende. For de Dele af Lien, som ere dækkede af Vegeta- 

 tion , har man benyttet særskilte Navne som Græsli , Urteli og 

 Lyngli; de udækkede Dele, der ikke kunne betegnes som en Ur, kan 

 man da passende kalde Stenli og Grusli, idet selve Navnene tilkende- 

 give, hvad der er toneangivende. 



Hvad Lien i sin Helhed angaar, er der stor Forskel paa dens 

 Vegetation i vertikal Eetning, idet den nedre Del som Regel har 

 rigere Vegetation end den øvre. I den nedre Del kan man saaledes 

 træffe Urte- , Græs- eller Lyngli , medens højere oppe kun findes 

 Sten- eller Grusli. Nedenfor Fuglebjerge er Forholdet som Regel 

 omvendt. I horizontal Retning er der ogsaa betydelig Forskel paa 

 Vegetationen, der især betinges ved Liens Overfladeform og af 

 Stedets Vandrigdom. Hvor Vildbækkene i Vaartiden virke kraftig, 

 har der i Tidens Løb dannet sig deltaformede, stenede Grusrygge; i 

 Sænkningerne mellem dem træffer man ofte Vegetations-Dække, der 

 er strakt i vertikal Retning og navnlig optræder langs Bække. 

 Meget ofte træffer man ogsaa Listrækninger, der helt igennem har 

 monotont, stenet Præg, hvor der ingen væsentlig Forskel mærkes 



1) Cfr. Øst-Isl. Veg. S. 18—19 og S. 79. 



