99 



des gegenwärtigen Zustandes der Literatur in Russland" — 

 hvilken 1772 grundlagda och till 1789 fortsatta tidskrift i 

 främsta rummet meddelar notiser från petersburgska akade- 

 min, — men ganska tvifvelaktigt är, huru vida han på nå- 

 got verksammare sätt clervid biträdt. I dess signerade ar- 

 tiklar har han ingen del och röjer sig icke i de öfriga af 

 något anmärkningsvärdare innehåll. Öfver hufvud skola her- 

 rar akademiker sjelfve, af hvilka dock ett stort antal, Pal- 

 las, Lexell, Muller m. fl. stå tecknade som medarbetare, 

 hafva i ganska ringa mån direkt befrämjat den förtjenstfulla 

 skriften, hvaraf 11 band utkommit 345 . 



Bättre konstaterad är den handräckning, hvilken han 

 1774 lemnade Georgi genom att besörja tryckningen af 

 förra delen af dennes „Bemerkungen auf einer Reise im rus- 

 sischen Reiche" 346 . Författaren sjelf dröjde nämligen in i 

 september sagda år borta på den färd, hvilken han begynt 

 1770 såsom biträde åt Falck, hvars välvilja förskaffat ho- 

 nom detta uppdrag, men hvilken han, sedan Falck i januari 

 1772 från T o ms k vände kosan hemåt, ytterligare, dels i 

 Pallas' expedition, dels på egen hand utsträckt genom hela 

 Sibirien ända mot Kinas gräns. Man kan lätt föreställa sig, 

 att sysslandet med berörda arbete icke var för Laxman 

 det angenämaste, enär han derunder måste se sina egna 

 sibiriska forskningar så väl i omfattning som mången gång 

 äfven i noggrannhet öfverträffade, ja alldeles ignorerade till 

 och med på ställen, der, såsom exempelvis vid beskrifningen 

 af de heta T ur k a källorna, en jemförelse varit mycket upp- 

 lysande 347 . Ty oantagligt är, att Georgi icke afvetat åt- 

 minstone sin föregångares Sibirische Briefe; men f. n. en 

 assecla till Pallas, hvars rykte och inflytande dagligen växte, 

 ville han väl ock i tystnadens vältalighet följa dennes före- 

 döme 348 . 



Huru härmed må vara, besvärades vänskapen mellan 

 Georgi och Laxman redan af hvarjehanda smolk, hvilket 

 med åren mer och mer ökades. Någon kunde förmoda, att 

 den förre funnit sig stött af de noter, hvilka den senare til- 

 låtit sig inflicka i hans arbete, och hvilka endast tyckas är- 



