94 



ett myntverk; om han något uträttat eller ej, vet man icke; åt- 

 minstone skrifver han ej sjelf ett enda ord om sitt mynt och 

 af andra har jag hört, att hans principal, en grekisk köpman 

 Papanielopulo gått i ackord om sin andel uti kanonerna 

 med baron Gartenberg, som redan för ett år anlagt ett 

 mynt vid Chotzim". 



Bättre låta underrättelserna icke efter Laxmans åter- 

 komst. Schlözer 328 berättar kort om godt: „Herr L ax- 

 man ns Reise nach der Moldau war umsonst". v. Kiör- 

 ning meddelar Vargentin 1773 ™™™ : „Herr prof. Lax man 

 är nu ifrån Moldau hemkommen, mera nöjd såsom natur- 

 forskare, än i anseende till den förrättning, hvarföre han 

 egentligen dit reste; naturen visar sig gemenligen gifmildare 

 än menniskan, och lärer herr Laxman, som på den resan 

 haft att sy sia med dessa båda objecta, fått denna sanningen 

 erfara". Ändtligen vet ock Porthan 329 , i det förut citerade 

 brefvet till Gjörvell, att förtälja: „Af posttidningen är be- 

 kant, att Lax man skickades till Moldau eller Valachiet 

 att ställa i gång och dirigera det myntverk, der skulle anläg- 

 gas, och hvarvid de af Turkarne eröfrade kanoner skulle nytjas 

 att slå mynt af; men sedan blef hela förslaget till intet, 

 kanske till Laxmans lycka, som denna gången blef nytjad 

 till ett göromål, hvarvid han ej lärer varit van". 



Uppgiften, att Laxmans resa lyckats långt bättre i 

 naturalhistoriskt än industrielt afseende, låter både förmoda 

 och bekräfta sig. Han var en altför hängifven och vaksam 

 forskare, att något anmärkningsvärdt i det så ovanligt omvex- 

 lande gebit, honom unnats genomströfva, skulle undgått hans 

 uppmärksamhet. Det lider intet tvifvel, att ju hans rika 

 herbarium och öfriga samlingar, hvarom mera nedanföre, in- 

 neslöto många skatter äfven från det nu senast beträdda 

 området. Och dock kunna vi, förutom de tillfälliga noti- 

 serna i hans bref, här blott anföra en enda af honom ny- 

 funnen växt, nämligen Gentiana bavarica 330 , h vilken han, 

 enligt hvad Pallas omförmäler, „in montibus Carpathicis 

 legit", således på sin nyss slutade färd. Orsaken till denna 

 torftighet rörande ett så rikt ämne, bör utan tvifvel endast 



