91 



i företaget associerade. De två sistnämnde hade under- 

 handlat med Laxman. 



Erinrande oss den praktiska rigtningen i Lax mans ut- 

 bildning och studier, öfverraskas vi ingalunda af hans benä- 

 genhet att deltaga i den lika ovanliga som sannolikt lönande 

 affären. Honom kunde icke de försök, man äfven i Sverige 320 

 under ofredens dagar gjort att af metallkanoner mynta plåtar, 

 vara obekanta. Nödiga tekniska fackinsigter, ha vi sett ho- 

 nom förvärfva redan under vistelsen i Sus un, preglings- 

 orten för det icke mindre märkvärdiga „Sibirskaja moneta", 

 om icke möjligen ännu tidigare, vid myntverket i Systerbäck, 

 före sin anställning i Barnaul. Från högre vetenskapliga 

 intressen stod dock denna äflan nog aflägsen, hvarför man 

 måste erkänna det afslag, hans framställning derom af aka- 

 demin rönte, såsom fullkomligt befogadt. Det var mycket 

 nog, då, mot löftet att tillika gå naturforskningens ärenden, 

 honom beviljades 1 års tjenstledighet med bibehållande af 

 full lön, ty hans hufvudsyfte var och blef i alla fall blott en 

 enskild spekulation 321 . 



Betecknande är den tystnad, Laxman i meddelandena 

 om denna resa, iakttager rörande sitt egentliga syftemål. 

 Derom intet ord, hvarken vid färdens anträdande eller efter 

 dess fulländning. Händelsevis finnes ett bref i behåll, hvilket 

 han den 28 februari, omedelbart före uppbrottet, i afsigt att 

 ordna sina lärda angelägenheter under frånvaron, skref till 

 svenska akademins sekreterare Vargentin. Det lyder: „Här- 

 jemte följer en afhandling 322 , som jag ämnat för kgl. veten- 

 skapsakademins handlingar. Den samling af mineralier, hvar- 

 med jag lofvat uppvakta kgl. akademin, ligger färdiga; men 

 våra kritiska tider, som gjort passagerna så obeqväma, äro 

 vållande, att de ej blifvit afsända. Det lärer ej heller ske 

 före nästa vinter, efter min återkomst ifrån Svartahafvet, 

 hvart jag i dag kl. 5 e. m. reser. Jag försäkrar, att den 

 högaktning jag hyser för kgl. akademin aldrig förändras, 

 hvarken af den svarta sjöns heta eller den hvitas köld. Min 

 redlige vän, herr professor Lexell, är den, till hvilken mina 

 bref kunna adresseras; hos honom är också ett herbarium 



