88 



sine delectatione perquam eximia", att han här, såsom man 

 anat, hade framför sig ett nytt växtgenus, hvars första repre- 

 sentant han kallade Koelreuteria paniculata, — „ut viro et 

 de re herbaria et de horto nostro botanico optime merito 

 qnalecunque signus existimationis meae darem". 



Laxmans lefnadskrönika för 1771 nämner för öfrigt, 

 att han i september invaldes i den då blott 6 månader gamla 

 Societas suecana pro fide et christianismo, denna stiftelse, 

 hvars stilla, kärleksfulla arbete burit så mången frukt för 

 religionens och den kristliga barnauppfostrans heliga sak. 

 Enär, enligt redogörelsen vid samfundets sekulardag, i äldre 

 tider ledamotskap i det samma var „en både inom och utom 

 landet aktad utmärkelse" 311 , kan hans inval icke ha skett 

 på måfå, utan får man fast mera tänka, att dervid hans 

 redan stigande ryktbarhet jemte kännedomen om hans na- 

 tionalitet, växlingsrika öden och upplefda erfarenheter, sär- 

 skildt såsom evangelisk prest på aflägsna trakter bland så väl 

 kristne, äfven af annan trosbekännelse, som hedningar, dervid 

 kommit i öfvervägande. I hvad mån han uppfylt samfundets 

 stadgar, som då ännu ålade dess utländske ledamöter att 

 åtminstone 1 gång om året genom bref inberätta om kyrk- 

 liga angelägenheter på den ort, der de vistades m. m., måste 

 lemnas outredt, emedan det annars välskrifna »Hundraåriga 

 Minnesbladet" öfver samfundets verksamhet (1871) icke in- 

 nehåller upplysningar af så speciel art. I hvarje fall kunde, 

 om så vore nödigt, hans ledamotskap tjena till bevis, att 

 hans s. k. „sekularisation" icke af landsmän, om ock af den 

 redan nämnde tyske prelaten, uppfattades som en fläck på 

 hans religiositet. 



