85 



1771^^ Kiörning åter till Vargentin: . . . „Jag tackar 

 för skrifvelsen, efter hvars anledning jag med det första är- 

 nar förekomma herr prof. Lax man om de böcker, som ho- 

 nom ifrån hr prof. Bergius tillsända äro. Bemälde hr 

 Lax man har äfvenledes genom min omsorg med en svensk 

 skeppare, Herm. Lundberg, . . . till Bergius öfversändt några 

 petersburgska lärda saker i exemplar och ett litet träd, hvil- 

 ket alt för mera säkerhets skull och mindre uppehåll i tullen 

 går under hr residenten Stachiefs adress. Prof. Laxman 

 skall eljest innan kort resa bort till Moldau uti en expe- 

 dition, den honom derstädes blifvit anförtrodd, och hvars 

 slutliga afgörande endast uppå högsta magten nu mera be- 

 rodt". Samt Lexell 1771 fj: „Prof. Laxman har sagt mig, 

 att han för arch. Linné och prof. Bergius aflagt en hop 

 örter, som han ock med skepparen Biörkvall torde sända. 

 Ännu hörs ingenting om hans resa till B en der". 



Vidgående de af Laxman ofvanför antydda „förtretliga 

 omständigheterna" tager man säkert icke miste, om man der- 

 under inbegriper ett par emot hans önskan af akademin fat- 

 tade resolutioner. Den första stötte hans ambition. Ehuru 

 en nitisk örtkännare och samlare, hvilken vetenskapen redan 

 hade att tacka för åtskilliga upptäckter, och dessutom boende 

 i huset invid akademins botaniska trädgård, måste han lik- 

 väl se prefekturen öfver denna, med förbigående af honom 

 sjelf, öfverlåten åt akademins anatom 297 . Denne var, enligt 

 ojäfvigt intyg, visserligen „en i sin sak ganska skicklig man, 

 men derföre just ej någon botanicus", hvarföre ock „ träd- 

 gårdsmästaren hushållar dermed (med trädgården) så som 

 det honom behagar". Anledningen skall ha varit brist på 

 „förtroende" till Laxman, — desto större skäl för denne 

 att känna sig kränkt. 



Väl läsas dessa uppgifter i ett bref af Lexell först 

 från slutet af nästa år 298 , men enär Laxman, såsom vi 

 snart få se, då var borta på en resa, synes klarligen, att 

 den nämnda förnärmelsen redan träffat honom, innan han 

 utgjöt sig för Bergius. Skulle vidare utredning behöfvas, 

 kunde man påpeka, så väl att det ju var i botaniska frågor 



