67 



motgång på sin väns egenmägtiga bestyrsamhet. Tvärt om, 

 skriften erhöll snart flera fördelaktiga recensioner 235 . Man 

 erkände enstämmigt, att Laxman i många stycken brutit 

 en ny väg. „Denne man", säger redan den förste recensen- 

 ten den 13 juli 1769, „förvärfvar sig en desto större för- 

 tjenst, ju otillförlitligare de flesta härtills erhållna underrät- 

 telser, och ju bristfälligare den naturalhistoriska kännedom 

 äro, hvilka vi egt om de sibiriska nejderna. Han utbreder 

 sig öfver alla delar af naturhistorien och af det nu lemnade 

 profvet kan man redan förutse, att man af honom kan lofva 

 sig ännu många goda upptäckter". Anmälaren genomgår 

 hvarje bref särskildt, hvarvid vi stöta på det oväntade på- 

 ståendet, att den ofvanför af oss reproducerade skrifvelsen 

 från Linné till Laxman „saknar intresse". Sedan de zoo- 

 logiska och botaniska noviteterna samt bestigningen af Altai 

 blifvit omnämnda, fortsattes: „Han skänker oss äfven hopp 

 om en sibirisk entomologi, hvilken säkert måste innehålla 

 mycket nytt, då man ännu känner så föga angående Sibiriens 

 insekter. Om Gm e lins beskrifning af bergverken säger han, 

 att den icke är alldeles riktig och lofvar noggrannare under- 

 rättelser. Herr Laxman lofvar mycket, vi bedja honom att 

 hålla ord". 



Såsom vi redan anmärkt, var den litterära produktivitet 

 Laxman under året 1769 å daga lade, men hvilken så föga 

 öfverensstämde med hans böjelse, ingalunda frammanad af 

 någon uppnådd fördelaktigare ställning, utan föranledd af 

 bemödandet att vinna en sådan. Hans framtid syntes ännu 

 så föga betryggad, att han den ena dagen knapt visste hvad 

 den andra skulle bringa med sig, om han ock kunde hoppas 

 att efter de tjenster han gjort kejserliga kabinettet, icke lem- 

 nas brödlös. Ovissheten hade sin rot förnämligast deri, att 

 hans håg icke mera stod till den presterliga banan. Han 

 borde derföre visa, till hvad annat han vore användbar. 



Riktigt uppskattande mannens naturliga fallenhet, tänkte 

 hans gynnare någon tid att i akademins värf åter sända ho- 

 nom ut på resor. Han sjelf var icke dertill obenägen, särskildt 

 emedan han längtade å nyo få besöka Sibirien för att godt- 



