63 



Upptagen af dessa bemödanden för Rysslands gryende 

 ekonomiska litteratur, försummade Laxman icke att samtidigt 

 i verk ocli gerning tänka på sin bildnings gamla moderland. 

 Jemte de naturalier, hvarom hans bref tala, insände han ock 

 till svenska vetenskapsakademin en läsvärd „Beskrifning på 

 Hirundo daurica eller Bergssvalan" 223 . Redan den 13 april 

 1769, således samma dag som det ofvananförda brefvet till 

 Bergius är dateradt, skref han der om till akademins sekre- 

 terare, den fräjdade Vargentin: „Jag som har äran här- 

 stamma af svensk börd, har aktat för min skyldighet att 

 tjena kongl. vetenskapsakademin med denna obekanta fogel". 

 En tidigare i ämnet begången blunder samt kanske ock fruk- 

 tan att blifva förekommen af annan man, tyckes hafva oroat 

 honom och påskyndat aihandlingens författande, midt under en 

 tid, då han äfven på annat håll var strängt sysselsatt. 



Det heter nämligen i inledningen: „ Jag såg fogeln flera 

 somrar å rad på Schlangenberg och vid kolyvanska sa- 

 vo den s amt kring U s t k a m e n o g o r o d s k o i fäs tning o ch klip - 

 porna på altaiska fjällen, hvilka orter egentligen höra till de 

 af Kineserne för några år ödelagda Sin gor i en, hvarföre jag 

 kallade henne Hirundo singoriensis och sände några exem- 

 plar till petersburgska vetenskapsakademin, dock utan be- 

 skrifning. Då jag vid min återkomst fick se henne i peters- 

 burgska naturaliekabinettet och fann att Messerschmidt 

 kallat henne Hirundo saxatilis daurica™, må hon behålla 

 detta namn... Efter också professor Pallas ej kallar 

 henne annorlunda uti sina Spicilegiis zoologicis, som i år 

 tryckas i Berlin, så vill jag äfvenledes ej vara egensinnig, 

 utan blifva vid det gamla namnet och ej påbörda naturfor- 

 skarene ett nytt ord, hvarmed de redan plågas utan ände . . . 

 [Jag som sett henne in loco naturali] kan således ej alle- 

 nast beskrifva skapnaden, utan också hela hushållningen, 

 som onekneligen är det förnämsta uti zoologin". 



Hvad här skrifves om Pallas, hvilken under Laxmans 

 frånvaro 1767 blifvit akademiker i Petersburg, men redan i 

 juni 1768 afrest på sin fleråriga expedition och således ännu 

 ej kunde vara personligen känd af den senare, stöder sig 



