59 



mången frukt af hans flit, så låg i denna för honom sjelf, 

 som „täflade med svåra tider", den bästa förhoppningen om 

 befordran och personlig fördel. 



Åtskilliga af de notiser eller föremål, han tillsändt sina 

 korrespondenter, hade af desse redan under hans frånvaro 

 blifvit producerade och sålunda bidragit att göra honom känd 

 både hemma och i utlandet. Han såg sig på detta sätt 

 ihågkommen af B e ek m ann, Linné, Pallas, snart äfven 

 af Schlözer. Detta skulle i och för sig varit alt utom 

 okärt, derest tillbörlig noggrannhet iakttagits vid referaten, 

 men så var icke alltid fallet; hade han ju genom sjelf va 

 Linné fått på sin räkning en falsk uppgift om Sorcx pyg- 

 maeus™. Men han var ock medveten, att stundom sjelf 

 i sina hastigt nedskrifna bref, hvilka alldeles icke voro be- 

 stämda för offentligheten, hafva begått misstag. Vi ha redan 

 erinrat om ett. Slutligen lupo många hans fynd och rön 

 risken att hastigt föråldras, då nu mera ett antal forskare 

 utsändts att i alla rigtningar genomspana riket. 



Å andra sidan insåg han sin framtid ganska väsendt- 

 ligt bero af det sätt, hvarpå han nu uppträdde inför den 

 lärda verlden. Förhoppningarna om hans förmåga voro in- 

 galunda små, hans egna bref bevitna det, då till och med 

 rikets högsta vetenskapliga institution visade sig benägen att 

 anlita den. Kallelsen till ledamot i det förnämliga fria eko- 

 nomiska sällskapet förekom föga mindre hedrande. Men för 

 att från utsigter nå verkligheten, var ännu ett steg, — för- 

 tjenstens. Han måste försöka uttaga det. Här hafva vi ett 

 godt tillfälle att lära känna hans arbetsdrift. 



Dessa sammanverkande orsaker sporrade honom till en 

 större produktivitet än något följande år. Emot det för- 

 troende honom visats af ekonomiska sällskapet bjöd han till 

 att svara genom att till dess tidskrift för 1709 inlemna 3, 

 om ej flera 2n , bidrag. Det första utgjordes af hans i mars 

 eller april hållna „Inträdestal" 212 . Man återfinner i hvarje 

 rad den ifrige och praktiskt stämde naturvännen. Han ut- 

 vecklar särskildt nödvändigheten för en jordbrukare att vara 

 förfaren i naturalhistorien. Omtalande huru han sjelf i sin 



