51 



fessor Falck, fru öfverstinnan Halm och fru pastorskan Höl- 

 terhoff". Häraf framgår tillika, att han efter sin första hustrus 

 död, hvarom vi ofvanföre nämnt, ingått nytt äktenskap, tro- 

 ligen i Barnaul på våren 1768. Hustruns namn okändt. 



De omständigheter, under hvilka han nu färdades, voro 

 icke gynsamma för en snabb resa; årstiden var det icke 

 heller för naturalhistoriska rön. Huru vida han i Volga- 

 nejderna återupptog de på framresan sparade undersöknin- 

 garna, han på framvägen föresatt sig, kan ej afgöras, ty säkert 

 är blott, att livad han publicerat rörande den väldiga flodens 

 geognosi, tillhör en senare tid 191 . Dock blef honom vistelsen 

 i Moskva mycket lärorik. Hit hade nu mera, och sedan 1765, 

 icke blott Muller flyttat, men äfven Falck, hvilken förde 

 den s. k. orenburgska expeditionen, råkade befinna sig på 

 orten. Den sistnämnde berättar 192 , att af den petersburgska 

 akademins resande också Loviz, Lepechin, Kraft, Giildenstädt 

 och Inochodzov omkring denna tid gästade Rysslands gamla 

 hufvudstad. Må hända gjorde Laxman redan nu bekantskap 

 med åtminstone en eller annan af desse lärde, till hvilkas 

 kollega han icke långt derefter utsågs. 



Särskildt var honom sammanträffandet med Falck kärt 

 och upplifvande. Som landsmän hade de många personliga 

 intressen gemensamma, som forskare ännu flera, då ju Falck 

 sträfvade till samma trakter, der Laxman så länge lefvat. 

 Ett bref af den senare innehåller något rörande detta möte, 

 hvilket här förtjenar anföras. „Öfver Falck", skref han till 

 Bergius i påföljande juli 193 , „måste ingen menska undra, 

 ty såsom han gjort med herr professorn, så handlar han med 

 alla menskor. Jag är hans och han är min bästa vän, men 

 derför vill jag likväl aldrig anlita honom om någonting; så 

 länge han har hopp att se eller få något, så är han frisk 

 och lustig, men så snart han fått hvad han velat, blir han 

 sjuk, bedröflig, hypokondrisk. Och denna art att lefva är 

 rätt god, ty man behöfver aldrig betala något. Jag tror, att 

 herr professorn sjelf skulle hafva medlidande men en sjuk 

 man? Då jag i vintras råkade honom i Moskva, hade han 

 spärrat sig in och var sjuk, men så snart han fick se mig, 



