50 



eller blott med stickord erinra om Laxman, som kort fornt 

 lemnat orten. Hvad minne den sistnämnde efterlemnat på 

 orten, torde kunna slutas af en, efter hans död, på barnaul- 

 ska kyrkobokens titelsida tecknad kort lefnadsnotis, hvari 

 han påstås vid sin bortresa hafva förklarat, det församlingen 

 vore för liten att framdeles behöfva någon prest. Hans 

 mening, i fall den verkligen var hans, och icke hellre honom 

 påbördad, röjer nogsamt hur föga han sjelf var prest, om 

 ock en annan kyrkans man af det obetänkta yttrandet i se- 

 nare tid gjort en altför bitter utläggning 188 . Någon ledsamhet 

 för församlingen medförde i hvarje händelse hans åsigt icke, 

 ty redan 1769 blef predikantsysslan derstädes åter besatt, 

 och i våra dagar utgör Barnaul ett eget pastorat. 



De fem år, Laxman förbundit sig att tj ena bland sina 

 halfförvildade trosbröder vid Sibiriens grufvor, voro med året 

 1768 tilländalupna 189 ; han sjelf gick andra öden samt en 

 verksamhet mera öfverensstämmande med hans böjelse till 

 mötes. 



IX. Året 1769. 



Återresa. Vistelse i Moskva, der bl. a. Falck 

 träffas. Ankomst till Petersburg. Personliga och 

 vetenskapliga förhållanden. Fria ekonomiska säll- 

 skapet; medlem deri. Korrespondens. Hesa till 

 Finland. 



Redan innan kapitulationstidens fullständiga utgång, re- 

 dan i november eller de första dagarne af december 1768, 

 måste Laxman hafva afrest från Barnaul. Före medlet 

 af nästföljande januari hade han nämligen hunnit Moskva, 

 3,800 verst. Ett mycket specielt intyg underrättar oss der- 

 om, såsom synes af följande utdrag 190 i moskovska evangelisk- 

 lutherska St. Mikael församlingens kyrkobok: „Anno 1769 

 den 11 januari blef herr pastor Georg Laxmans lille son född 

 och den 12 döpt: Anton Erich; Testos hr doktor Kunse, pro- 



