29 



beners satir öfver entomologen och hans larf, hvilken med 

 lättförstådd anspelning gjordes till allmänt samtalsämne i 

 staden. Något missmodig utlåter sig den träffade m härom: 

 „Utan att mycket bry mig om pratet, kan jag ej neka, att 

 det är förtretligt, då en larf dör bort för en, emedan dess 

 vård kostat mycken möda", samt på ett annat ställe: „ Emel- 

 lertid tröstar jag mig med den vänskap, ja åtnjuter af alla 

 förnuftige". Hur månge desse voro, har han glömt att säga. 

 Den förblindade! Hvi tog han ej seden efter orten? Det 

 var ju klart, att Sibiriakernes finkänsliga nerver måste såras 

 redan vid blotta ryktet om hans grundliga undersökningar m 

 af skalbaggarnes mimspröt, af Ichneumones, Tenthredones o. 

 d. bagateller, samt ännu mer, då de sågo eller hörde, att 

 han höll t. ex ett par torakor (utan att ens känna deras 

 ärliga namn) fängslade under glas, vårdande och födande dem, 

 för att sedan bland de lärde inleda diskussion om Blatta 

 daurica 113 , dess utseende, hemseder och förfärliga propaga- 

 tionsförmåga! Kanske hade detta obehagliga kräk, då ännu 

 en raritet i ryska riket, först inhemtad från varmare orter 

 till Irtisch af excellensen ** förblifvit det för all framtid, 

 blott han velat spöka mindre derom. 



Dock i alla dessa saker hade de lärde sitt hufvud för 

 sig, trots Barnaularnes antipatier. Linné, som ännu i ll:te 

 upplagan af Systema naturae ej kände någon enda sibirisk 

 insekt, kunde i den följande 114 , utgifven medan Laxinan var 

 på sin första resa, under dennes namn anföra åtminstone ett 

 par: Gryllus sibiricus och Conops petlolata, livar efter ento- 

 mologernes blickar nyfiket vände sig hitåt. Laxman expe- 

 dierade redan 1767, efter tidigare sändningar till enskilde, 

 tvenne insektsamlingar till Petersburg, hvardera slutande 

 358 numror och bestämde, den ena för akademin, den andra 

 för kejserliga kabinettets chef. Ursäktande 115 kallar han dem 

 blott en liten prodromus till bevis, att han icke varit sysslo- 

 lös. Insekterne beskrifvas, med anhållan dock, att ingen 

 måtte honom i förväg bekantgöra dem, ty de hafva, säger 

 han, „kostat mig ganska mycken möda, svett och plåga". 

 Ett par år senare blef han sjelf i tillfälle att publicera ett 



