28 



skref han nu till en bekant: »Myospalax capite brevi, non 

 rostrato, plantis non calcaneatis", samt tillade ett och h varje 

 om den skada deraf tillfogas vägar, fält och ängar, m. m. 

 Derefter erbjöds intet tillfälle att nogare betrakta djuret 

 förr än 1768, då han råkade fånga några, hvilka „lågo uti 

 det heta solbaddet i de blomsterrika dalarne vid Se hl an- 

 genberg ska silfvergrufvan". Dessa höll han i sitt qvarter, 

 så länge de lefde, och lärde bättre känna deras lefnadsart. Nu 

 befans åtskilligt annorlunda, än han förut menat; ''Myospa- 

 lax palmis maximis, cauda brevi, oculis admodum parvis", 

 samt att »Skaparens vishet förordnat detta djur till ganska 

 vigtiga tjenster i naturens ekonomi", ty, fortsätter han, „de 

 göra den annars hårda jorden lös och befordra dymedelst 

 plantae annuae, de plöja således . . . Utan deras hål skulle 

 ingen småfogel, i anledning af de många slags hökar, få 

 bygga bo och utkläcka ungar. Aldrig (tillägger han) har jag 

 i Sibirien sett någon planta annua, om ej på de af dem upp- 

 kastade högarne, . . . aldrig ett fogelbo, om ej i deras gropar". 



Laxmans förtjenster om insektkunskapen blefvo, såsom 

 ock Linné anade, betydande. Materialet växte honom re- 

 dan på de första månaderna så ymnigt under händerna, att 

 han beslöt författa en sibirisk entomologi, nb. på en tid då 

 Chappe d'Auteroche försäkrade sig hafva observerat in- 

 gen enda insekt i Sibirien, som ej äfven funnes i Franrike 107 ! 

 Detta arbete intresserade honom högeligen i flera år 108 . Till- 

 fälligheter, som nedanför komma att beröras, omintetgjorde 

 utförandet. Det oaktadt kan honom icke frånkännas äran 

 att i denna forskning hafva föregått alla andre, ja några år 

 tidigare än Motschulski 109 uppgifver. Och han gjorde det 

 under vedervärdigheter, som kunnat uttrötta en mindre ener- 

 gisk karakter. 



Redan materialets hastiga tillväxt medförde oväntade 

 bekymmer, då det i Barnaul ej ville till att få lådor för 

 dess bevarande. Hela fångsten måste åtminstone det första 

 året, utbredas på flera stora bord, under fara att förstöras 

 af dam och mal 110 . Egaren sjelf gjordes till föremål för åt- 

 löje. Hans otur ville, att man fått en öfversättning af Ra- 



