25 



bergsjurnaler och räkningar, under det de förakta kemi och 

 bergsvetenskap „som något oanständigt" 78 , om läkare, hvilka 

 hellre tuska med ur på marknaderna i Irbizk, än syssla med 

 medicin och fysik, o. s. v. Icke kan man just vänta, att 

 de, om hvilka sådant sades, skulle hysa lust att understöda 

 sträfvanden, så olika deras egna. Till all lycka för Laxman 

 hade kejserliga kabinettets minister Olsufjev i Petersburg 79 

 fattat goda tankar om honom, och han tillstår sjelf, att utan 

 denne mecenat hans önskningar skulle utfallit fullkomligt i 

 fåvitsko. 



I så fatta omständigheter hufvudsakligen anvisad på sig 

 sjelf och det deltagande för sina syften, han hos några få 

 underordnade lyckades väcka, — han nämner 80 divisions- 

 läkaren Thiele, apotekar Brandt och bergsmekanikern Pol- 

 sunov, — inrättade Lax man hela sitt lif i Barnan 1 derefter. 

 Hans valspråk var „nulla dies sine linea", och det kapitel i 

 Plinii historia naturalis (II, 46), hvarest talas om forskare, 

 hvilka för vetandet öppnat förut okända nejder, tyckes mycket 

 hafva anslagit honom. Han citerar derur orden „non erant 

 majora praemia in multos dispersa fortunae magnitudine, et 

 ista plures sine praemio alio quam posteros juvandi erue- 

 runt", — en tanke ofta återkommande i hans egna skrifter och 

 handlingar. För sitt älsklingsstudium beredd till hvarje an- 

 strängning och utgift, hade han gerna derpå offrat ännu 

 större summor, om blott hans vilkor tillåtit det 81 . Ingen 

 embetsresa företogs, som ej tillika blef en naturalhistorisk 

 exkursion. Han lade sig till egna hästar för att kunna fär- 

 das så oberoende som möjligt 82 . Den lilla prestgården i 

 Barnaul, der ock den husliga sällheten trifdes godt, blef så 

 en härd, hvarifrån mången gnista flög ut i samtidens ve- 

 tenskap. 



Invid sin boning upptog han, liksom Linné i Upsala 

 och Gadd i Åbo, en trädgård, för att rätt noga kunna 

 följa der odlade växters utveckling och samla frön, hvilka 

 i bref sändes ut till vänner i Europa 83 . Styrelsen sjelf an- 

 såg hans plantering värd uppmuntran och skänkte dertill 

 kronojord 84 . Det låter helt hemtrefligt och gladt, då han 



