12 



i lifligt flor vid vår högskola, der de särdeles främjades af 

 de tvenne f. d. professorerne i fysiken, biskoparne och pro- 

 kanslererne J. Brovallius och C. F. M en n and er. 



Lax mans alla framtida vetenskapliga bemödanden 

 följde troget den bana, desse lärares föredöme, undervisning 

 och talrika skrifter angåfvo, och det så mycket trognare, 

 som deri blott låg en fortsättning till den rigtning, han re- 

 dan i gymnasiet inslagit. „ Kännedomen af naturen", säger 

 han i ett framdeles på tyska hållet tal 39 , „inbegriper alla till 

 lifvets nödtorft, beqvämlighet, skönhet och prakt tj enande 

 föremål. Denna vetenskap vinnlägger sig om alt hvad vår 

 jord frambringar. Jag har städse älskat henne och sökt 

 hvarje lägenhet att deri förkofra mig . . . Sådana betrak- 

 telser gjorde mig mycket tidigt till en vän af naturforsk- 

 ningen. Jag läste ofta om nyttan af den och den saken och 

 förargade mig innerligen, att jag af min läsning icke kunde 

 göra rätt gagn och bruk, då jag ej kände sjelfva sakerna, 

 om hvilka jag hörde berättas så mycket godt. Nu ansträngde 

 jag alla mina ungdomliga krafter; och gaf icke efter, innan 

 jag vunnit förmåga att åtskilja och med beskrifningarna i 

 böcker jemföra alla de föremål mig mötte på fält, i skogar, 

 på berg, i trädgårdar och hålor". 



Till en början måste vi dock eftergå hans fjät på ett 

 helt annat område än det, der han så mycket skulle utmärka 

 sig. Liksom mången annan fattig yngling, vände han sig, 

 utan kallelse, men blott af omsorg om sin utkomst, till den 

 presterliga befordringsvägen, för hvilken den preliminära 

 lärokursen lemnat behjelplig förberedelse. Att han dervid 

 rigtade sin blick mot det gamla Finland, såsom den ryska 

 andelen kallades, kan hafva sin orsak deraf, att han genom 

 födsel, föräldrahem och slägtförbindelser var dragen ditåt, 

 men ock af öppnare utsigter om snar anställning. Det oupp- 

 hörliga krigstillståndet alt sedan seklets början hade gjort, 

 att så månge pastorer, som blott kunnat, flyttat till vestra 

 delarne af landet, och församlingarne hade svårt att erhålla 

 själasörjare, då äfven skolverket var klent 40 . 



Det tyckes, som hade man länge ej vetat rätt, huru 



