biograf, synnerligast af en så utpreglad realitetens och de- 

 taljens entusiast som föremålet för denna teckning, har icke 

 memoarskribentens frihet att lemna sakerna öppna och be- 

 roende, utan måste nolens volens afsluta dem på alla punkter. 

 Dermed sammanhänger en annan svårighet. Bör bio- 

 grafin skänka individen, gentemot menskligheten, hans ful- 

 laste rätt, så gäller det ock ej blott att, så till sågandes, 

 sätta hans sträfvanden i lif och rörelse, men att, fortskridande 

 med lifvet och rörelsen, taga vara på hvad deraf blifvit qvar, 

 beståndande i resultaten; hon bör med historien uppsöka 

 och intaga den förgångna tidens, men hon bör i nästa ögon- 

 blick kritiskt ställa sig på den egna dagens ståndpunkt; hon 

 bör se till, att den skildrade ej blott lefvat, men ännu lefver 

 med oss. Detta dubbelbud påkallar en desto omsigtsful- 

 lare uppmärksamhet, ju mångsidigare, ju specielare och 

 ju mindre bemärkt individens arbete varit. Ehuru ingen 

 facklärd på de skilda områden, dit mitt aktgifvande kallas, 

 får jag icke, af risk att här eller der taga miste, vårdslösa 

 hvad jag erkänner som en pligt, — en pligt, blott stegrad 

 af Laxmans egen bekymmerslöshet om prioritetens ära och 

 framtidens lof. 



Till sammanhållande bakgrund för enskildheternas vim- 

 mel, vill jag, med läsarens goda minne, då och då uppdraga 

 en mera vidgad vy, en bild från tiden eller en lokalbeskrif- 

 ning, — beklagande likväl, att detta så sällan låter sig göra 

 med Laxmans egna ord. Så olika förhållanden han genom- 

 lefvat, så vidt skilda länder han, en kontinental Odysseus, 

 genomvandrat, förekomma i hans bref och öfriga skrifter 

 endast sparsamt allmännare betraktelser och karakteristiker. 

 Han tyckes, efter det Schlözer missbrukat några hans 

 öppenhjertade ungdoms-utgjutelser 19 , hafva ålagt sig sträng 

 förbehållsamhet i sin korrespondens, ja efter hand, sedan 

 vid början af hans författarebana Pallas, Falck och Georgi 

 i voluminösa verk tagit honom, deras föregångare, ordet ur 

 pennan, förlorat all lust att publicera annat, än hvad omedel- 

 bart och för gången befann sig under hans iakttagareöga 

 eller i hans samlarehand. Alt annat som låg vid vägen och 



