men till hvars gömda bygder främlingens vetgirighet endast 

 tveksamt och osäkert tränger; hvarjemte största delen af 

 hans senare år förflöt i ett annat fjerran, kulet land, i Si- 

 birien, der ock hans graf blef bäddad. Härtill kominer, å 

 andra sidan, att, då den utmärkande rigtningen af hans verk- 

 samhet, framkallad som den var af en tidigt vaknad kärlek 

 till naturen i hela dess omfattning, icke lät sig stängas 

 inom trängre än den omätliga mångfaldens flyende gränser, 

 han aldrig koncentrerat sin tankekraft kring något större 

 kardinalarbete, hvaraf eftertidens åhåga att lära känna hans 

 personlighet lifligare kunnat anslås. Af sitt ögas medfödda 

 skarpblick gjord till iakttagare, af iakttagelsernas mängd till 

 samlare, men med mången utmärkt man 18 delande en viss 

 obenägenhet för den systematiserande framställningens möda, 

 nöjde han sig att i korta afhandlingar och uppsatser eller 

 blotta utkast nedteckna livad nytt han sett och rönt och 

 funnit, så ofta det ej hellre skedde i förtroliga bref till 

 talrike korrespondenter och bytesvänner. 



Följden blef, att man på vidt spridda håll, mest i tid- 

 skrifter och små häften, hvilka säkert intet bibliotek eger 

 fullständigt, nödgas efterleta frambringelserna af hans penna, 

 hvilka dessutom hvar för sig endast tilltala den ämnet när- 

 mast stående fackmannen och gemenligen undanhålla hvarje 

 vink om författaren sjelf. Må hända har slutligen för en 

 eller annan, som kunnat önska veta något mer om honom, 

 också det varit till hinders, att han begagnat sig lika ofta 

 af de mindre kända svenska och ryska, som af tyska och 

 latinska språken. 



Under antydda förhållanden hade säkert denne mång- 

 sidige specialist, denne „acutissimus observatör", såsom 

 Pallas, Ritter m. fl. kallat honom, förblifvit ännu mera 

 glömd och okänd, derest han icke för en tid af ungefär ett 

 decennium varit anstäld som ordinarie ledamot vid en af 

 den europeiska lärdomens centralhärdar, vid vetenskapsaka- 

 demin i Petersburg, ehuru, — tilläggom det genast, — 

 denna period ingalunda sluter hans enda eller ens förnämsta 

 berättigande till en varaktig hågkomst. 



