Förord.. 



Då den skrift, hvilken, länge fördröjd, nu träder inför 

 offentligheten, i en särskild inledning redogör för sin upprin- 

 nelse, anordning m. m., hafva här blott några antydningar med 

 hänsyn till dess från början oförutsedda s. k. „ tilläggskapitel " 

 ansetts behöfliga. 



Sagda slutparti innehåller hufvudsakligast en sammanställ- 

 ning af sådant material, som inhändigats efter det de textstäl- 

 len, der det sakenligt bort tillgodogöras, redan voro tryckta och 

 således stängda. Ledsamt nog, har denna otur träffat bland an- 

 nat några bidrag af betydenhet för min uppgift. 



Jag nämner främst, och med återtagande af hvad noten på 

 sidan 4 omförmäler, de anteckningar herr generalkonsuln och 

 statsrådet Alexander Laxman i Lissabon omsider godhetsfullt del- 

 gifvit rörande sin farfar, efterföljande monografis fräjdade före- 

 mål. Jag har deraf inhemtat mycken båtnad, nämligen icke blott 

 åtskilliga nya data, utan äfven och förnämligast positiv visshet 

 att dylika af större vigt och autentiskt värde icke stå att vinna 

 på det håll jag mest förmodat, att icke säga — befarat. Dy- 

 medels har ändtligen i elfte stunden det Damoklessvärd aflägs- 

 nats, hvilket sväfvat öfver min framställning, från dess första nä- 

 stan till dess sista rad. 



Sammalunda, men troligen för läsaren ändå mera oväntadt, 

 hafva Laxmans egna så upplysande skrifvelser till erkebiskop 

 Mennander, först erhållit plats ibland addenda. Detta kan med fog 

 förefalla desto besynnerligare, som ju samma manuskriptsamling, 

 der deras original bevaras, — den Mennander-Fredenheimska i 

 kongl. biblioteket i Stockholm, — flerstädes i det föregående 

 anlitats. Och likväl bar dessa skrifvelsers tillvara i åratal för- 

 blifvit mig fullkomligt okänd. Jag upplystes alldeles händelsevis 

 derom, vid gjord förfrågan beträffande några punkter i de af- 



