111 



Hvad Laxman än må anses hafva felat, är det uppen- 

 bart, och icke minst af den af Kiörning så häftigt kland- 

 rade attesten, hvilken jemväl finnes bevarad i original 370 , 

 att han ingalunda önskade stänga Holmbergs framtid. Der- 

 emot kan man icke tvifla, att Holmbergs uppförande gif- 

 vit grundade skäl till missbelåtenhet, emedan annars vore 

 oförklarligt, huru den akademiska komissionen, — så mycken 

 absolutism inom den samma må hafva qvarblifvit sedan det 

 beryktade kansleriatets dagar, — kunnat på en tid, dåLeonh. 

 Euler var dess senior, förfara som skedde. Beaktas bör ock, 

 att Holmberg blott innehade en temporär beställning. Att han 

 just nu fick vika åt sidan, kom sannolikt äfven deraf, att för plat- 

 sen erhölls en annan man, som redan tidigare blifvit antagen i 

 akademins tjenst. Denne var Bar danes , en språk- och natur- 

 kunnig Illyrier från Moldau, hvilken åtföljt Falcks expedition 

 och derunder utfört många djerfva, t. o. m. lifsfarliga exkursio- 

 ner. Han var nyss återkommen, medbringande resans veten- 

 skapliga utbyte. Komissionen kunde icke lemna honom obe- 

 lönad, helst Laxman, som åtagit sig de Falckska papperens 

 och samlingarnas bearbetande, troligen dervid gerna hade 

 mannen i sin närhet. 



Säkert är, att Lexells, och i synnerhet den hetlefrade 

 v. Kiörnings utlåtanden voro öfverdrifna. Ännu finnas 

 nämligen många intyg derom, att Holmberg ingenstädes 

 galt för någon acqvisition. Gadd, Lexell sjelf och Porthan 

 spara ej på anmärkningar mot hans karakter och kapacitet, 

 då fråga är att använda honom i hemlandet m . Ja den först- 

 nämnde låter t. o. m. förstå att den „förlupne apotekarege- 

 sällen" under vistelsen i Petersburg gjort Svenskarne tjen- 

 ster „i politiskt sqvaller", — sannolikt icke minst åt diplo- 

 maten v. Kiörning, hvilken så varmt prisar hans patrio- 

 tism mot „Ryssen" Laxman. Kunde ej detta i sin mån 

 befrämjat hans afsked? Dessutom underhandlade Holmberg- 

 just vid denna tid om en apotekare syssla på Sveaborg, 

 dertill ifrigt förordad af Lexell. När han således redan 

 stod med ena foten på svenska sidan, menade väl Peters- 

 burgarne, att han godt kunde flytta äfven den andra dit, 



