112 



helst akademin icke mer behöfde honom. Laxmans attest 

 kan så mycket mindre missfirmas, som den tyckes enkom 

 beräknad att understödja hans nya tj ens te an sökan. Men är 

 det så, att Laxman bör påbördas större eller mindre skuld 

 i den motgång, som drabbade hans landsman, så kan man, 

 eftertänkligt nog, se en nemesis deri, då han sjelf framdeles 

 nåddes af samma otur som denne, eller att ohördan blifva 

 från en befattning snöpligen afdankad. 



Anmärkom slutligen, att v. Kiörnings beskyllningar, 

 för så vidt de afsågo att nedsätta Laxman inför medlem- 

 marne af svenska akademin, icke kröntes af framgång. Der- 

 efter, liksom derförut, fortgår hans korrespondens med Va r- 

 gentin och Bergius utan störingar. Han underlät troligen 

 icke att gifva förklaring öfver ledsamheten med Holmberg. 

 Se ofvanföre (s. 104) vår förmodan rörande uteslutningarna i 

 hans bref till Bergius, dateradt 1774^, eller blott omkring 

 en vecka senare än v. Kiörnings filippik och Lexells pro- 

 test. Vi påpeka slutligen, att de ofta nämnda 372 biografiska 

 underrättelser, Porthan och Calonius på Gjörvells an- 

 hållan meddela angående Laxman, äro dagtecknade 1774 3 ¥ °, 

 således nära samtidigt med allarmet i det petersburgska 

 finsk-svenska lägret, utan att ett ord deri kostas på den 

 Holmbergska saken. 



Ännu mindre afseende förtjenar v. Kiörnings vitsord 

 öfver det sätt, hvarpå Laxman skall ha skött sitt laborato- 

 rium, enär annars blefve oförklarligt, huru han på denna 

 samma tid kunnat uppmuntras med löneförhöjning af 200 

 rubel. De i föregående kapitel intagna aktstyckena bevisa 

 långt säkrare arten af hans sysselsättningar. Men väl är 

 det troligt, att Holmbergs håg i laboratoriet äflades med 

 hvarjehanda allotria, eftersom han i Åbo, enligt sägen, af de 

 unga damerna skall ha erhållit titeln „eau-de-cologne's pro- 

 fessorn". 



