117 



Den „ tröge skriftställaren" hade dock ingalunda mattats 

 i sin håg att tjena akademin ocb vetenskapen, fastän han 

 hade sitt sätt att göra det. Hans korrespondens och sam- 

 lingar äro härvidlag vitnesföra. Äfven från detta tidskifte 

 finnas nämligen så väl ett par till den förra hörande mer 

 eller mindre upplysande aktstycken, som en beskrifning öfver 

 hans privata museum i behåll. Vi återgifva brefven först. 

 Stälda till lärde och bytesvänner i Sverige och Finland, ut- 

 lägga de åtskilliga redan i det föregående meddelade detal- 

 jer af enskild art. 



Så skrifver han till V ar ge n ti n: „S:t Petersburg den 

 6 oktober 1776. Min Herre! Kedan med hr kongl. sekrete- 

 raren v. Ki or ning skulle jag öfversändt dessa till kongl. 

 vetenskapsakademin och till min Herre ifrån kejserl. veten- 

 skapsakademin härstädes tillämnade exemplar af 20 tom. 

 Novor. comment. acad. scient. petrop. (1776, pro a. 1775), 

 men efter han ej hade rum dertill, så följa samma med hr 

 arkivarien Hornborg. Då exemplaren blefvo färdiga och 

 man beslöt att skicka dem till vare utländske ledamöter, 

 voro här inga svenska skepp för handen. Jag kunde ej tåla, 

 att Tysken och Fransosen förr skulle läsa dem, än de sven- 

 ske lärde, och åtog mig deras framskaffande till Sverige. 

 Mina många göromål dels med de Falckska manuskripterna, 

 dels med egna arbeten, dels med daglig lektion uti landt- 

 kadettkåren öfver naturalhistorien och kemin, hafva ej lem- 

 nat mig tid att tänka på kongl. vetenskapsakademin med 

 någon afhandling. Min Sorex mimdus vill jag med det första 

 hafva äran öfversända 383 . Förblifver" etc. 



Samma år, den 30 december fägnade han Bergius med 

 följande underrättelse: ,,Min högtärade Herre! Med största 

 nöje har jag äran att gratulera Herr professoren till leda- 

 mot 384 i kejserliga petersburgska vetenskapsakademin, hvilket 

 i går, eller den 29 december 1776, skedde vid jubelhögti- 

 den, uti deras k. högheters närvaro. Ibland de 20 utländske 

 ledamöter, som nu blefvo upptagne, äro, utom Herr professorn, 

 ännu två Svenskar, nämligen den gamle hederlige Wallerius 

 och herr Mel an der i Upsala. De öfrige märkvärdigaste 



