221 



naturligtvis ej till dess ämne. Men ty värr saknas ock för 

 öfrigt upplysningar derom, med undantag 040 af det obetydliga 

 redan ofvanför i förbigående påpekats eller annorstädes hän- 

 delsevis förtecknas, såsom ett par mineral från Vitim, en 

 växt (en enda!) från O lekmin sk, salpeter från Lenas strän- 

 der, saltprof från Kempendei, brecia från Vilui. De nya 

 stenarne voro och förblefvo, så vidt man känner, den långa 

 färdens förnämsta vinst. 



Läsaren finner, och det om så behagas till bevis på Lax- 

 mans ilärdfrihet, att han icke ens omnämt Pallas' så lof- 

 ordande uppsats för sine svenske och finske korrespondenter. 

 Sjelf tyckes han helt enkelt ansett det ena fossilet, hvilket 

 sedermera blifvit kalladt vesuvian, för ett slags Skörl, det 

 andra för Grönaktig granat, såsom ock dess moderna genus 

 namn är, medan species nu mera heter grossular. Benäm- 

 ningen Hornblende nytjar han blott ironiskt mot de »sachsiske 

 mineraldiktat orerne", såsom vi läst i brefvet till Wilcke, 

 eller rentut „charlatanerne" (såsom han skrifver till Holm- 

 berg), dermed menande sin gamle antagonist Renovanz. 



Men å andra sidan var han efter vanligheten mycket 

 angelägen att utdela af sina nyfunna mineral till offentliga 

 och enskilda samlingar 641 . De tilldrogo sig genast mycken 

 uppmärksamhet. Redan innan Pallas' anmälan blef bekant, 

 insmög sig dock, till följd af bristfällig lokalkännedom hos 

 utländske mineraloger ett misstag 642 , hvilket på flera håll 

 fortärft sig till vår tid. Veterligen först Estner utgaf såsom 

 fossilens hemort Kamtschatka, hvarpå Zappe väl riktigt 

 nämnde Vilui, men trodde floden tillhöra samma halfö och 

 deri blifvit eftersagd. Således en förflyttning om några tusen 

 verst, och till ett långt före Laxman såsom vulkaniskt kändt 

 område. 



Den tidigaste kemiska undersökningen 643 af de olivgröna 

 kristallerna anstälde Loviz, hvars „Hyacinthorum sibiricorum 

 a cel. Lax man o detectorum analysis" (kalk 41, kisel 35, 

 lerjord 13, jern 6, vatten 1), producerad den 3 nov. 1796 i 

 petersburgska akademin, dock hela 5 år fick vänta på trycket. 

 Emellertid hade Klaproth 1797 bestämt mineralet (kisel 



