222 



42, kalk 34, lerjord 16,25, jernoxid 5,5 samt spår af mag- 

 nesiumoxid) såsom sibirisk Vesuvian, h vilket namn också 

 mestadels bibehållits, ehuru Hedenström bland andra syno- 

 nymer upptagit Viluit. 



Benämningen Viluit användes likväl oftare om den gul- 

 gröna kristallen, hvilken Galitzin ännu specielare ville kalla 

 »Viluit de Severgin", troligen emedan han trodde fyndet 

 gjordt af denne. I Klaproths analys 1807 af „ olivgrön Gra- 

 nat från Sibirien" (kisel 44, kalk 33,50, alun 8,50, jernoxid 12 

 samt spår af brunsten) kom dock Lax mans förtjenst åter 

 upp, men samtidigt införde Werner, i anledning af fossilets 

 stickelbär liknande form och färg, namnet Grossular, hvilket 

 ock nu mera är mest gängse. K o b el 1, riktigt tillskrifvande 

 Laxman båda mineralens upptäckt, erinrar, att de stå hvar 

 andra nära, men att hittills blott Grossularens sammansätt- 

 ning blifvit konstaterad (kisel 40,58, lerjord 22,55, kalkjord 

 36,87), medan hvarken han sjelf eller de månge andre, som 

 analyserat Vesuvianen, säkert funnit dess formel. 



XXIX. Året 1791. 



Blickar mot Österhafvet. Resa till Petersburg 

 med Japanesern Kodai. Korrespondens på Sverige. 

 Kejserligt reskript angående beskickning till Japan. 



Då Laxman, troligen på senhösten 1790, återvände från 

 den i föregående kapitel skildrade färden, hade tvenne sedan 

 någon tid beroende och honom nära rörande frågor skridit 

 ett godt stycke framåt: både hade hans talzinske kompanjon 

 begifvit sig på väg till Kadjak och Amerika, och angående 

 någre i Irkutsk vistande, af Laxman protegerade Japaneser 

 de ordres från Petersburg anländt, hvarom mera här nedan- 

 före. B äran o vs bortflyttning var för Laxman icke blott 

 ur ekonomisk synpunkt vigtig, utan ock med afseende å hans 

 eget länge närda uppsåt att se sig kring i nya verldens 

 natur: vidgående åter Japaneserne togo händelserna en 



