128 



mägtighet. Präktiga försteningar intaga från norra ändan 

 af Seliger vid Polonovo musslornas ställe; sköna mång- 

 färgade kiselarter, särdeles kring Va sus a 416 , förtränga gra- 

 niten bland vräkstenarne och i flodbäddarne; sjelfva jord- 

 lagren, den grofva sanden, lera, trippel, raergel ni. m. tyda 

 på en tidsålder, äldre än den öfversvämning, som torde 

 gifvit novgorodska länet dess formation. Landet är väl od- 

 ladt; talrika adelsgods pryda de redan af naturen sköna ut- 

 sigterna med parker, trädgårdar och smakfulla byggnader. 



Den 22 augusti lemnades Volga vid Stariza, der 

 den utomordentligt höga, af hvit tuffsten bestående stran- 

 den upphör 417 . Tvärs igenom det här vidtagande flacklandet 

 vändes öfver Jaropolz och Volokamsk samt klostret 

 Voskresensk till Moskva. Kalkflötsen fortlöper på denna 

 sträckning i våglika höjningar och sänkningar; jordmånen är 

 bördig och erinrade om Voronesch'. Äfven en annan, 

 mindre angenäm bekantskap fick Laxman förnya. „ Jag- 

 fann, skrifver han, den lilla oförskämda, från Kina genom 

 Sibirien införda brunaktiga skalbaggen 418 i hvarje hus, och 

 det ser ut, som skulle hon snart bli en allmän plåga". Fram- 

 kommen till Moskva, uppehöll han sig der, under af brott 

 af exkursioner utåt både Tula- och Kolonin a vägen, ända 

 till den 6 september. Vid denna hvilo- och vändpunkt for 

 resan kastar han en återblick på det hittils besökta området, 

 yttrande dervid: 



„Hela landet här omkring och hela den bergshöjd, hvilken 

 de gamle geograferne kallat Möns Alanus, tyckes altför tyd- 

 ligt vara ett verk af våldsamma öfversvämningar 419 . Den till 

 förvåning allmänna kalkstenen, hvilken, såsom gemensam 

 bottengrund, i ett stryker under hela nejden, hör alldeles ej 

 till de gamla bergarterna, utan är blott en tuffsten, som af 

 hafvet blifvit uppspolad och har sönderkrossade och förstörda 

 hafsprodukter att tacka för sin tillvara. Skulle jag väl taga 

 mycket miste, om jag förestälde mig, att Rysslands och Polens 

 stora, härliga slättland jemte det nordliga Tyskland här- 

 förinnan tjenat åt en del af verldshafvet, åt flera vikar deraf 

 eller sjöar till botten . . ., om jag påstode, att Skandinaviens, 



