78 



Karakteristisk och lärorik för Peters uppfattning af sa- 

 ken är följande anekdot, Ii varmed Pekarski inleder sitt digra 

 verk. „År 1724 afsändes på zarens befallning Tatistchev 248 

 till Sverige; uppmanad af lifmedikern Blumentrost att 

 tillika höra efter, om icke i Sverige funnes lärde, hvilka 

 kunde kallas till den inrättade akademin i Petersburg, sva- 

 rade T. 'onödigtvis söken I frön, då jorden ej är beredd 

 för utsädet'". Zaren, som förmärkt de samtalande och spörjt 

 hvarom de sprakade, tog sig häraf anledning att berätta en 

 parabel. „En gång, sade han, önskade en godsegare att på 

 sin jord anlägga en qvarn, men egde icke vatten. Seende 

 hos sina grannar vattenrika sjöar och träsk, började han, 

 med deras tillåtelse, oförtöfvadt gräfva en kanal och anskaf- 

 fade alt för qvarnen behöfligt; väl fick han icke denna fär- 

 dig under sin lifstid, men nödtvunge öfvertogo hans barn 

 och fulländade, under beklagande af sin faders derpå nedlagda 

 kostnader, den samma". Denna Peters parabel innehåller 

 liknelsevis akademins historia. Att man i framtiden nu och 

 då, såsom ordstäfvet säger, gick öfver ån efter vatten, der- 

 till var icke anläggaren skuld, ty han öfverlefde sitt initiativ 

 blott ett enda år, några månader för litet att se sin qvarn 

 i gång. 



Under närmast följande decennier voro de politiska 

 konjunkturerna alt annat än gynsamma för den kanalisering 

 hvarom Peter talat. De Galitzinska stämplingarna i början 

 af Annas regering afsågo intet mer eller mindre än att ef- 

 ter den redan ingångna svenska frihetstidens idéer inskränka 

 zarväldet. Sedan den redan nämnde Fick, som emellertid 

 avancerat till vicepresident i kommerskollegiet och gjort sig 

 till de nya idéernas kolportör samt redan kallat Ryssland 

 en „syster till Sverige och Polen", förpassats till Sibirien, 

 blefvo de styrande mycket varsamme mot alt, som kom eller 

 kunde komma från den svenska sidan, helst det der rådande 

 partiet var hattarnes, de sammes, hvilkas intriger Elisabet 

 en gång för alla, ehuru fåfängt, sökte afklippa genom det 

 beryktade manifestet om Finlands sjelf ständighet. 



Af denna misstro förklaras bland många andra inter- 



