161 



som man vet, att hans höghet intresserade sig för naturve- 

 tenskaperna, och verkligen befinnes nådigt ha emottagit för- 

 liringar af Lax man (jf. sid 191). 



Dock äfven oberoende af alt detta, var den afdankade 

 genom händelsernas gång vorden en för kabinettet högst 

 behöflig person. Hans förolyckade redovisning hade i sin 

 mån påskyndat den reform, hvilken ledde till bergskollegiets 

 upphäfvande (jf. sid. 15 G). Rikets bergväsende, efter hand 

 i alla detaljer stäldt under kejserliga kabinettets tredje af- 

 delning, fick en särdeles omhugsen chef i general Peter 

 Alexandrovitsch Soimonov. Bland andra åligganden, 

 hvilka den förra styrelsen försummat, var ock det att låta 

 eftersöka dyrbara stenarter till förskönande af de kejserliga 

 palatsen ni. m. Må hända hade Laxman just derför i 

 sitt ofta citerade betänkande påpekat denna angelägenhet, 

 för hvars skull han till och med föreslagit, att det nertschin- 

 ska kansliets stat skulle ökas med en särskild juvelerare (jf. 

 sid. 144). Alt nog, man föll på den lyckliga idén att för 

 ändamålet göra bruk af hans egna insigter. Han blef följ- 

 aktligen anstäld som mineralogisk resande vid kejserliga ka- 

 binettet, med årlig lön af 600 rubel, — naturligtvis „pro- 

 goni" icke deri inbegripna 495 . 



Medan jernet var varmt smidde hans vänner än mer. 

 Det hade händt så gynsamt, att akademins mot honom 

 ogynsamt stämde direktör Dom äsch ne v 1783 blifvit afsatt 

 och efterträdts af furstinnan Daschkov. född V or o nz o v. 

 „Madame le president et directeur" var väl dugtigt snål, 

 men klok och vetenskaperna huld samt särskildt road af 

 mineralogin. Vid ett tillfälle, då hon rest från staden, re- 

 kommenderade det akademiska plenum i maj 1784, hos hen- 

 nes vikarie senator Strekalov, Lax man till den årspension, 

 stor 200 rubel, hvilken ofta gafs åt förtjente akademiker. 

 Proceduren kunde visst tyckas ovanlig, ty slika ärenden till- 

 hörde ensamt direktörens initiativ, men Daschkov stadfäste 

 dock vid sin återkomst i september hvad som skett 496 . 



Det synes nog, att Laxmans forne embetsbröder äfven 

 ville på högvederbörlig ort och inför offentligheten gifva skäl 



ii 



