164 



dj ankas och Pochabichis mynningar, hvarest hans for- 

 skarhydda fordom stod, en ort Laxmana, — „till förevi- 

 gande, säger geografen Ritter 501 , af denna geognostiska märk- 

 värdighets upptäckare". 



Laxmans första säkert kända utflygt hit verkstäldes 

 mot hösten 1784. Enligt sitt nedanför intagna resebref, 

 tyckes han denna gång afsett att likasom inledningsvis 

 studera de orografiska förhållandena utåt sjöns och landets 

 böjningsbåge i söder. Om färdens förlopp och yttre detal- 

 jer talar han efter sin vana föga eller intet. Senare skil- 

 dringar tillstädja dock en något närmare orientering i den 

 omgifning, dit vi nu och ofta framdeles skola följa honom. 



I våra dagar leder från Irkutsk en beqväm chaussée 502 

 i rakt sydvestlig rigtning till den blott 100 verst aflägsna 

 poststationen och strandbyn Kultuk, hvarest högbergen och 

 den märkvärdiga genom dem brutna vägen begynna. För 

 Laxman stod blott en vida längre omväg till buds, — två 

 sidor af triangeln på chausséens grundlinie. Första tredje- 

 delen af denna sträcka förde An g ar a uppåt till stället, der 

 floden genom klippan bryter ut ur Baikal. Man säger 503 

 att blicken, då han från denna punkt ilar hän öfver det ma- 

 jestätiska „heliga hafvet", gamla verldens största sötvatten, 

 mot Transbaikaliens på andra kusten blånande fjell, öfver- 

 väldigas af en utsigt, hvilken i skönhet och storhet förenar 

 alt hvad Alperna, Kaukasus och Kordillererne samfäldt förete. 

 Här måste den, som vill inåt bergen, bestämma sig antingen 

 att fortsätta sjöledes i vestlig kurs eller att till lands gå 

 viken omkring. Laxman har vid skilda tillfällen begagnat 

 hvardera alternativt, — denna gång, såsom det tyckes, det 

 senare. 



Första intrycket af naturen i Kultukfjellen är, om vi 

 tro Meglitzki 504 , ödsligt nedslående. „Man tanke sig, sä- 

 ger han, en bergstrakt genomkorsad likasom ett nät af vilda 

 strömmar och bäckar, klädd med nästan ogenomtränglig ur- 

 skog, i hvars skugga en frodig snårvegetation fattat fäste 

 på det öfver alt utbredda mosstäcket, hvilket blott på de 

 brantaste strandklipporna och bergstinnarne träder till baka 



