167 



efter sin resa till Hvita hafvet, och det just med åbero- 

 pande af sina tidigare observationer i Altai. 



Vigtigare är utan jemförelse livad Lax man yttrar an- 

 gående hela Baikalomgifningens naturgestaltning öfver huf- 

 vud, ehuru Herm ann, eget nog, icke har något att dervid 

 påminna. Det lider nämligen intet tvifvel, att ju här pole- 

 miseras mot Pallas, och i synnerhet mot Georgi 509 . Och 

 dock har man, utan att beakta invändningen, utvecklat den 

 sistnämndes teori nära på till en dogm, hvilken bl. a. v. Hoff, 

 Ritter, Erman 610 m. il. hylla. Desto större heder åt Lax- 

 man, då äfven de senaste geognostiska undersökningarna 

 afgjordt förneka, att plötsliga vulkaniska eruptioner medver- 

 kat till sjöns och dess omnejds danande. Förmodligen har 

 dock Meglitzki, den gamla åsigtens ifrigaste antagonist, 

 oberoende af sin 70 år äldre föregångare (hvilken han ingen- 

 städes citerar) kommit på uppfattningen af Baikal såsom 

 en småningom skedd inskränkning af en i urtiden ofantlig 

 alpsjö. Huru Laxman vidare tänkte sig saken, skall längre 

 fram (till år 1794) antydas. 



XXIII. Året 1784 än vidare. 



Fortsättning med blickar i framtiden. Laxman 

 anlägger glashyttan i Talzinsk. Hans bolagsman 

 Alexander Andreievitsch Baranov. Hyttans öden. 

 „Von Einfuhrung des mineralischen Laugensalzes" 

 etc. Ny epok för hyalnrgin. 



Såg detta år den egentliga begynnelsen af Laxmans 

 Kul tuk -färder, så gaf det deremot en praktisk afslutning 

 åt de hyalurgiska experiment, hvarmed han på skilda tider 

 och orter, senast i Schilkinsk, varit så ifrigt sysselsatt. 

 Derom läses i en framtida uppsats af honom sjelf 511 : „Ändt- 

 ligen blef året 1784 det afgörande för införande af det mi- 

 neraliska lutsaltet. Ty på detta år anlade jag i sällskap 

 med herr Baranov glashyttan Talzinsk vid floden Talza, 



