179 



hafsregionen? Så mogna vetandets frukter ofta fram ur länge 

 sedan glömda frön S45 . 



Ett annat på detta ställe särskildt beaktansvärdt mo- 

 ment i Laxmans bref (ty notisen om hans söner upptages 

 lämpligare längre ned), är den så eftertryckliga förklaringen, 

 att den påtänkta färden vore af helt och hållet privat natur. 

 Funnes Bergii spörsmål i behåll, skulle säkert visa sig, att 

 de galt Billings' expedition och huru vida icke Lax man 

 komme att deri deltaga. Ty väl var Pallas den egentlige 

 vetenskaplige sammanhållaren af detta storartade företag, 

 Sibiriens evenemang under hela 8 år, men Bergius egde 

 goda skäl att nu icke vända sig till honom. Kanske han 

 redan gjort det, men fått undvikande svar, — undvikande, 

 icke så mycket derföre att expeditionen hörde till de s. k. 

 hemliga 646 , som emedan Pallas, så otroligt det låter, hade 

 för afsigt att derifrån utestänga Laxman. Och dock hördes 

 äfven denne rusta sig till ungefär samma trakter som Bil- 

 lings. Härom några ord. 



Redan 1778—79, då den berömde engelske resanden 

 C oxe i Petersburg samlade material till sitt arbete 547 öfver 

 Ryssarnes äldre seglatser mellan Asien och Amerika, påyrkade 

 han, att vetenskapen ändtligen borde intresseras i frågan. 

 Laxman anslogs, att sluta af hvad vi redan känna, ganska 

 snart af samma tanke, den han icke mer uppgaf. Äfven re- 

 geringen började omsider lyssna till. Kejsarinnan vans 1784 

 för planen och gaf erforderliga ordres åt admiralitetet. Till 

 ledare af det hela utsågs Engländaren kapten Billings, 

 hvilken såsom deltagare i Co oks sista upp täcktsresa åtnjöt 

 ett visst anseende. Den rent vetenskapliga utrustningen an- 

 förtroddes Pallas. 



1785 i början af året kom Patrin 548 , en Fransman an- 

 stäld som schichtmästare i Barnaul, på besök till Irkutsk. 

 Han presenterade sig såsom expeditionens utsedde natural- 

 historiker med af Pallas uppsatt instruktion. Hvad Laxman 

 dervid tänkte, veta vi ej. Hans förbigående synes rent af 

 oförklarligt, derest man ej får antaga, att det embetsfel hvartill 

 han förut gjort sig skyldig och den, så att säga, penitentiära 



