191 



gar stundom underkändes, ehuru visserligen icke alltid med 

 fog. Så hade han skänkt en stuff af snöhvit, glänsande strå- 

 lig struktur åt Pallas, som öfverlemnat den till akademins 

 kemie-adjunkt L o v i z att närmare undersöka s . Analysen fram- 

 tedde en art talkhaltig Tremolit™. Godt och väl. Men Pal- 

 las upplyste i en not, att Laxman tagit mineralet vid S dia- 

 man sk oi k a men och utgifvit det för (talkfri) Zedlit. Han 

 åberopar Laxmans eget, här ofvan redan aftryckta bref. 

 En livar kan således öfvertyga sig, att notskrifvarens minne, 

 men icke hans korrespondent, som ju ej yttrat ett enda ord 

 i saken, tagit miste. Derföre står ock i nyss meddelade för- 

 teckning den stråliga zeoliten jemte och skild från strål- 

 tremoliten. 



Ändå lifligare fördes diskussionen angående ett annat 

 fossil från Kul tu k. Redan före aflåtandet af merbemälta 

 skrifvelse hade Laxman till storfursten Paul Petr ovits chs 

 samling förärat en aqvamarinlik, ovanligt stor, hela 15 skål- 

 pund vägande, fullkomligt genomskinlig, regelmässigt sexsidig, 

 pyramidalisk kristall af grönblå färg. Denna kristall säger 

 sig Pallas 573 i det storfurstliga palatset ofta hafva „beskådat 

 och beundrat", innan han ändtligen sjelf från Laxman erhöll 

 några fragment af detta „ egendomliga och märkvärdiga mi- 

 neral", — det samma, hvilket Lax man i brefvet, och redan 

 förut (jf. sid. 166), kallat SJcörl af beryll eller smaragd färg. 

 Analysen, åter verkstäld af Loviz, lemnade tvenne skilda 

 kroppar, den ena verklig Skört, den andra, enligt bestånds- 

 delarne (lerjord 48, kalk 44, kisel 5, jern 2), ett Prehnit lik- 

 nande mineral, ett slags Glasspat. Alldeles samtidigt togo 

 trenne 574 andre kemister i med frågan. 



Renovanz, bergskolans direktör, som i dess kabinett 

 fått några stycken af mineralet, gaf det namnet Baikalit och 

 den dermed förenade stenarten: Baikalitmoder. Hans be- 

 skrifning är i kemiskt hänseende mycket otillfredsställande och 

 uppgifver beståndsdelarne blott på måfå (kalk, flusspatsyra, 

 kisel och alun), men innehåller om mineralets förekomst no- 

 tiser, hvilka icke kunna vara lånade ur Laxmans bref till 

 Pallas, utan troligen åtföljt den förres remiss till bergsko- 



