196 



Ändtligen tog frågan med året 1853 en något gynsam- 

 mare vändning genom den då af apanage-ministeriet utsände 

 energiske geologen Permikin 589 . Man har honom att tacka 

 så väl för upptäckten af åtskilliga förut i Baikal nejden 

 okända fossil, — bl. a. chondroditen med spinell, — som 

 ock för de noggrannaste upplysningar angående flera af la- 

 surens fyndorter. Med största framgång arbetade han vid 

 Malaj a bistraja, 10 verst ofvanom dess inflöde i Irkut. 

 Skada blott, att hans mångåriga möda icke kröntes med rik- 

 ligare skörd än 3 pud af Lax mans „blåa sten", samt att 

 de funna styckena visat sig altför orena och vittrade att 

 kunna sågas. Om hans letningar vid sjelfva Sludjanka 

 saknas detaljer. Men de notiser Versilov 1856 ochSelski 

 1866 för öfrigt lemna rörande hans forskningar röja nogsamt, 

 att den förste upptäckaren i honom fått sin värdigaste efter- 

 följare i Kultuks och „Laxmanas" intressanta bergsbygd. 



XX Yl. Åren 1787 1789. 



Laxman 1787 på resa i Petersburg; i livilka ären- 

 den? Korrespondens, lmfvudsakligast med Pallas. 

 „ Planta novi generis alpina". Mineralogiskt. Forsk- 

 ningsfärder: till Nertschinsk och Ildekan; till Bir- 

 jussa; till P>jelaja. 



Indirekta notiser 590 låta veta, att Laxman någon tid 

 af året 1787 vistades i Petersburg. Dervarande ekonomiska 

 sällskaps handlingar innehålla nämligen ett senare medde- 

 lande af honom om potatisodlingen i Sibirien, hvari bl. a. 

 berättas, att de frön, hvilka han ,,1787 medfört till Irkutsk" 

 gifvit god frukt. Vidare gör han i ett bref 1791 J efterfråg- 

 ningar beträffande mineralier, dem han ,,1787 aflemnade" dels 

 hos svenske sändebudet, baron N oleken, dels hos legations- 

 sekreteraren Bergs te dt, för att öfversändas, de förra till 

 „ Sveriges store konung", de senare till bergsrådet Enge- 



