216 



i Irkutsk till en den angenämaste, voro de lyckliga stun- 

 der jag tillbragte hos den lärde herr hotrådet Laxman. Det 

 behöfves ej, att jag säger något till denne värdige mans be- 

 römmelse: blotta anförandet af hans namn måste för den 

 lärda verlden redan vara nog". Tågom dock fasta på några 

 spridda yttranden, hvilka likasom förflytta oss i de tvenne for- 

 skarnes sällskap och bland de tusende föremålen för deras 

 tankeutbyten. 



Den ena dagen genomögnas Laxmans mångåriga me- 

 teorologiska uppteckningar; vi höra, att de för Irkutsk an- 

 gifva såsom det högtsa barometerståndet 28" 10'" och såsom 

 den högsta köldgraden 34—36, — och det efter Reaumur- 

 ska skalan! En annan gång samtala de om Laxmans glas- 

 hytta i Talzinsk; ännu, upplysas vi, hade det icke lyckats 

 honom att hindra fabrikatets skörblifvande i luften; det 

 mineraliska saltet ansågs medföra denna olägenhet. 



Sievers är väl ingen specialist i detta fack, men kan 

 icke visa sig likgiltig för sin värds mineraliekabinett; han 

 varsnar der inånga stuffer från Baikals omgifning, men för- 

 tiger, eget nog, helt och hållet Kultuk samt påstår, troli- 

 gen blott genom minnesfel, att af Lapis lazuli (en af Lax mans 

 upptäckter par excellence) „ hittills blott flyttstenar och säl- 

 lan rätt blåa blifvit funna". Detta strider mot hvad vi ofvan- 

 före inhemtat, om ock möjligt vore, att grufvorna redan blifvit 

 lika tomma, som de befunnits i nyare tid. Deremot måste 

 man tro, att hvad han förtäljer om en sedan 1785 i Irkutsk 

 tämd Dseliiggetei (vildåsna), stöder sig på hvad han sett hos 

 Laxman sjelf, hvilken, såsom vi känna, både sysselsatte sig 

 med samma djur och dessutom gerna bedref sina zoologiska 

 studier på lefvande exemplar. 



I botaniken voro båda väl förfarne. Icke för ty här- 

 leder sig brefvens så motiverade erinran om angelägenheten 

 deraf, att forskningen blefve utsträckt ända till Udskoi och 

 oceanen, utan tvifvel primitivt från Laxman, helst han långt 

 förut uttalat denna mening. Ännu hade dessutom Sievers 

 endast exkurrerat i granskapet af Irkutsk; han berättar, 

 att vårfloran bl. a. skänkt honom en Veronica, den han kal- 



