249 



icke var stäld till dem personligen. Fåfänga voro alla erin- 

 ringar derom, att man ju i Kyssland icke kunnat afveta desse 

 herrars namn. Endast så mycket uträttades, att de full- 

 mägtige ändtligen läto brefvet sig föreläsas och sålunda 

 officielt blefvo underkunnige om ryska regeringens önskan 

 att sluta vänskaps- och handelsförbund med den japanska. 

 Laxman fick sedan, kort före afresan, höra af sin egen tolk, 

 att Japaneserne i hemlighet begärt och af denne erhållit 

 den förbättrade öfversättningen af detta samma bref, hvilket 

 var beskickningens hufvuddokument. I öfverensstämmelse 

 med dess innehåll hade Laxman visserligen hållit ett sär- 

 deles energiskt tal, hvilket läses i hans reserapport, men af 

 den skriftliga framställningen väntade han eftertryckligare 

 verkan. 



I hela sitt uppförande å daga lade Japaneserne en 

 sällsam blandning af godmodighet och slughet. I högsta 

 grad gästfrie, gåfvo de mycket rikligare förråd af lifsmedel 

 än till Ryssarnes proviantering behöfdes. Så t. ex. sökte de 

 utplåna det störande intrycket af brefvets tillbakavisande 

 genom en skänk af icke mindre än 100 säckar ris. Dessa 

 lågo färdigt uppstaplade i sjelfva konferenssalen, bakom en 

 rörlig vägg, som plötsligt undandrogs. För sin enskilda del 

 blef Laxman begåfvad med 3 i ett skrin förvarade heders- 

 sablar från japanske kejsaren, med 20 kistor bladtobak, flera 

 lådor japanskt papper, fajans-koppar, m. m. — Om dessa 

 sablar se vidare nedanför (sid. 270). 



Han utdelade äfven motskänker, bestående i pistoler, 

 dukar, speglar, glaskäril och andra ryska fabriksvaror. Det 

 mesta aflemnades i generalguvernören Pihls namn. De bref 

 till japanske lärde i Jeddo, hvilka jemte trenne termometrar 

 och en mängd naturalster äldre Laxman medsändt, blefvo 

 likaledes aflemnade i Matsmai för att vidare befordras. 



Under Japanesernes höflighet gömde sig ett djupt 

 misstroende. Främlingarne förebråddes ständigt att tvärt emot 

 „rikets lagar" hafva landat vid dess kuster. Mycken skarp- 

 sinnighet kräfdes icke för att inse, det beskickningens upp- 

 gifna menniskovänliga ändamål, eller de skeppbrutnes åter- 



